П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

29 липня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/2399/20	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
                   суддів  – Домусчі С.Д.,
                                – Турецької І.О,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2020 року, прийняте у складі суду судді Стефанова С.О. в місті Одеса по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій щодо відмови в перерахунку довічного грошового утримання, визнання недійсним та скасування рішення №951160170791 від 02.03.2020 року та зобов`язання вчинити певні дії,-  

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просив суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови в перерахунку довічного грошового утримання з 19 лютого 2020 року відповідно до довідки № 5-583/20/3 від 28 лютого 2020 року з урахування суддівської винагороди 100 896 грн.;
- визнати недійсним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 951160170791 від 02 березня 2020 року щодо відмови у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок та виплату довічного грошового утримання з 19 лютого 2020 року відповідно до довідки № 5-583/20/3 від 28 лютого 2020 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням суддівської винагороди 100 896 грн. в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 лютого 2020 року відбулися зміни до суддівської винагороди на підставі рішення Конституційного Суду України за № 2-р/2020 від 18 лютого 2020 року.28 лютого 2020 року Позивач звернувся до Відповідача із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді, надавши довідку про суддівську винагороду № 5-583/20/3 від 28.02.2020 року, проте Відповідачем відмовлено Позивачу у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці через відсутність підстав для проведення такого перерахунку. Позивач не погоджується з вказаною відмовою Відповідача у проведенні перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці та вважає її неправомірною, такою, що порушує його права та не відповідає чинному законодавству України
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2020 року позов задоволено; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови в перерахунку ОСОБА_1 довічного грошового утримання з 19.02.2020р. відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області № 5-583/20/3 від 28.02.2020р. з урахування суддівської винагороди 100 896 грн.; визнано недійсним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 951160170791 від 02.03.2020р. «Про відмову у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці» з 19 лютого 2020 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок та здійснити виплату ОСОБА_1 довічного грошового утримання з 19 лютого 2020 року відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області № 5-583/20/3 від 28.02.2020р. «Про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці» з урахуванням суддівської винагороди 100 896 грн. в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулось до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, тому просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове рішення,яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що 02.01.2020р. позивач вже звертався до відповідача із заявою щодо перерахунку довічного грошового утримання суддів у відставці, на підставі чого Головним управлінням було винесено розпорядження від 09.01.2020р. про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII з урахуванням наданої довідки у розмірі 90% від суддівської винагороди. Перерахунок був проведений з 01.01.2020р. у зв`язку зі зміною розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. У зв`язку з чим, на думку апелянта, підстав для проведення повторного перерахунку на підставі заяви від 28.02.2020р. немає, а відтак немає й підстав для зобов`язання Головного управління провести перерахунок та здійснити виплату позивачу довічного грошового утримання з 19.02.2020р.          Разом з цим, Головне управління ПФУ в Одеській області вказує на те, що суд першої інстанції при вирішенні даної справи по суті вийшов за межі завдань адміністративного судочинства, а саме втрутився в дискреційні повноваження відповідача.
Позивач надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Вищої ради правосуддя від 14 лютого 2017 року звільнено ОСОБА_1 з посади судді Теплодарського міського суду Одеської області у відставку на підставі п. 4 ч. 6 ст. 126, п. 4 ч. 1 ст. 131, п. 1 п. 16-1 розділу XV «Перехідних положень» Конституції України,  ст.ст. 3, 30, 34, 55 Закону України «Про Вищу раду правосуддя».
З квітня 2017 року ОСОБА_1 отримує довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів», виходячи з 90% від відповідного грошового утримання, та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області.
Відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за № 5-583/20/3 від 28.02.2020р., станом на 19 лютого 2020 року суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 100 896,00 грн., у тому числі:
- посадовий оклад 63 060,00 грн.;
- доплата за вислугу років (50%) 31 530,00 грн.;
- доплата за перебування на адміністративній посаді в суді (10%) 6 306,00 грн.;
- доплата за науковий ступінь 0,00 грн.;
- доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці 0,00 грн.;
- щомісячна доплата відповідно до частини шостої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» - 0,00 грн.
28 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді, надавши довідку про суддівську винагороду № 5-583/20/3 від 28.02.2020 року.
Проте, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області на підставі рішення за № 951160170791 від 02.03.2020р. відмовило у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці через відсутність підстав для проведення відповідного перерахунку згідно довідки Територіального управління ДСА України в Одеській області № 5-583/20/3 від 28.02.2020р. наданої в розмірі 30 мінімальних заробітних плат з огляду на рішення Конституційного Суду України за № 11-р/2018 від 04.12.2018р.
Не погодившись із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, вважаючи його неправомірним та необґрунтованим, ОСОБА_1 звернувся до суду із відповідним адміністративним позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення з огляду на наявність підстав для проведення перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці у зв`язку із зміною розміру складових суддівської винагороди судді (збільшення), які відбулися на підставі рішення Конституційного Суду України за № 2-р/2020 від 18 лютого 2020 року.
Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» за № 1402-VIII, до цього часу діяв Закон України «Про судоустрій і статус суддів» за № 2453-VI (далі – Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI) в іншій редакції.
Разом з цим, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» за № 1402-VIII запроваджено різні підходи до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, а саме пунктом 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII, відповідно до якого:
«Право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.».
Тобто, розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, фактично відрізнявся від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, 14 лютого 2017 року ОСОБА_1 звільнено з посади судді Теплодарського міського суду Одеської області у відставку на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 14.02.2017р. за № 261/о/15-17 та з квітня 2017 року він отримує довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» № 2453-VI, виходячи з 90% від відповідного грошового утримання, тобто ОСОБА_1 було призначено довічне грошове утримання суддів, розмір якої обчислено відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI.
18 лютого 2020 року рішенням Конституційного Суду України за № 2-р/2020 від 18 лютого 2020 року визнав крім іншого, такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII зі змінами.
Конституційним Судом України у вказаному рішенні зазначено, що запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням ч. 1 ст. 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.
Право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (п. 4 ч. 6               ст. 126 Конституції України).
Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац 4 підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013р.                  № 10-рп/2013).
Як вбачається з пенсійної справи ОСОБА_1 , останній отримував щомісячне довічне грошове утримання судді до 18 лютого 2020 року, розмір якого обраховувався виходячи з 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, проте 18 лютого 2020 року відбулись зміни у порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийшли у відставку на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI, зазначеним Законом й встановлювався посадовий оклад виходячи з 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Між тим, з 18 лютого 2020 року розмір щомісячного довічного грошового утримання обчислюється у порядку, встановленому Законом України «Про судоустрій і статус суддів»  № 1402-VIII
Частиною 2 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII визначено, що суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. Базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (п. 1 ч. 3 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII).
Таким чином, з 18 лютого 2020 року змінився розмір складових суддівської винагороди судді внаслідок збільшення розміру базового розміру посадового окладу.
Разом з тим, колегія суддів відзначає, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци 5, 6 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013р. № 3-рп/2013).
Розділом ІІ Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління Пенсійного форду України № 3-1 від 25.01.2008р. (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 20.03.2017р. № 5-1) встановлено, що заява про перерахунок щомісячного довічного утримання та довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (додаток 2) (далі - довідка про суддівську винагороду) або довідка про винагороду судді Конституційного Суду України для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді Конституційного Суду України у відставці (додаток 3) (далі - довідка про винагороду судді КСУ) подається до органів, що призначають щомісячне довічне утримання.
Звернення за перерахунком щомісячного довічного утримання проводиться в разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді (в разі збільшення розміру винагороди судді Конституційного Суду України), який працює на відповідній посаді.
Перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться з дня виникнення права на відповідний перерахунок.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку довічного грошового утримання з 19 лютого 2020 року відповідно до довідки  № 5-583/20/3 від 28 лютого 2020 року з урахування суддівської винагороди 100 896 грн., у зв`язку з чим рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в Одеській області № 951160170791 від 02 березня 2020 року підлягає скасуванню, оскільки щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично.
          Посилання апелянта на відсутність підстав для проведення повторного перерахунку на підставі заяви від 28.02.2020р. через проведення перерахунку з 01.01.2020р. у зв`язку зі зміною розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, не приймається судовою колегією до уваги через їх необґрунтованість та безпідставність з огляду на Порядок подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, яким встановлено, що перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться з дня виникнення права на відповідний перерахунок, а також на ч. 4 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII, відповідно до якої у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
При цьому, набрання чинності рішенням Конституційного Суду України, яким визнаються неконституційними відповідні норми законодавства, тягне за собою виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів правовідносин до яких застосовуються (застосовувалися) положення законодавства, яке згодом було визнано неконституційним. Таким чином, перерахунок обумовлений відновленням раніше порушених прав позивача з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020.
Отже, саме з 19.02.2020, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону № 1402-VIII, чим спростовуються доводи апеляційної скарги у цій частині.
Також суд апеляційної інстанції погоджується з доводами позивача, що такий перерахунок має бути проведений у розмірі 90% від суддівської винагороди, вказаної у довідці № 5-583/20/3 від 28 лютого 2020  , оскільки відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Враховуючи, що на момент виходу позивача у відставку за чинним на той час Законом "Про судоустрій і статус суддів" розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача був обрахований як 90% від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, в силу приписів ч.1 ст.58 Конституції України щодо незворотності дії закону в часі, до позивача не може бути застосоване положення частини 3 ст.142 Закону № 1402-VIII, яке погіршує становище судді у відставці.
Крім того, колегія суддів не погоджується з твердженням апелянта про втручання судом першої інстанції в дискреційні повноваження відповідача з огляду на наступне.
Згідно приписів частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Водночас, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Разом з тим, повноваження відповідача в частині проведення перерахунку та виплати довічного грошового утримання позивача з 19 лютого 2020 року, в контексті встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи, не належать до дискреційних, оскільки обидва варіанти рішень (проведення перерахунку та виплати довічного грошового утримання позивача або відмова у такому перерахунку) не можуть бути одночасно юридично допустимими, оскільки наявність підстав для проведення перерахунку довічного грошового утримання позивача автоматично виключає можливість прийняття рішення про відмову у проведенні такого перерахунку та навпаки, а тому фактично відсутній вільний вибір між ними. Правомірним може вважатися тільки одне з цих двох рішень - те, що відповідає визначеним у законодавстві підставам.
Крім того, одним із аспектів права на суд є право на доступ до суду. При цьому «тільки інституція яка має повну юрисдикцію, включаючи право скасовувати оскаржені рішення з будь-яких підстав, як з питань факту, так і питань права, відповідає поняттю «суд» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції» (п. 118 рішення від 12 липня 2005 року у справі «Молдован та інші проти Румунії». «Повна юрисдикція» означає, що суд має достатні та  ефективні  повноваження      щодо:      повторної      (після адміністративного органу) оцінки доказів; встановлення обставин, які були підставою для прийняття оскарженого адміністративного рішення; належного поновлення прав особи за результатами розгляду справи по суті (п. 70 рішення від 28 червня 1990 року у справі Обермейєр проти Австрії; п. 155 рішення від 4 березня 2014 року у справі «Гранд Стівенс проти Італії».      
Таким чином, суд першої інстанції при обранні способу відновлення порушеного права позивача обґрунтовано виходив з принципу верховенства права, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та з принципу ефективності юридичного захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього, чим спростовуються доводи апеляційної скарги у цій частині.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на невірному тлумаченні апелянтом норм матеріального права та доводах, які вже були предметом дослідження суду першої інстанції та яким надано належну правову оцінку.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, при цьому доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. 
Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2020 року – залишити без задоволення. 
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій щодо відмови в перерахунку довічного грошового утримання, визнання недійсним та скасування рішення №951160170791 від 02.03.2020 року та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя:                                                              М.П. Коваль

Суддя:                                                                                     С.Д. Домусчі

Суддя:                                                                                     І. О. Турецька