ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/22282/19                                                    Головуючий у І інстанції – Балась Т.П.
                                                                                                  Суддя-доповідач – Мельничук В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  29 липня 2020 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

                Головуючого-судді:                  Мельничука В.П.        
                                                   суддів:                  Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,    

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в міста Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до  Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив:
- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві неправомірними в частині не зарахування до пільгового стажу його періоду роботи з 03.09.1987 року по 10.03.2006 року в ДУ « 70 управління начальника робіт»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до пільгового стажу його період роботи з 03.09.1987 року по 10.03.2006  року в ДУ « 70 управління начальника робіт»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву про призначення пенсії по стажу та заробітку з урахуванням його пільгового стажу роботи з 03.09.1987 року по 10.03.2006 року в ДУ « 70 управління начальника робіт».
В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що Відповідачем протиправно не враховано до його пільгового стажу періоди роботи з 03.09.1987 року по 10.03.2006 року на посаді електрозварника у ДУ « 70 управління начальника робіт». Як зазначив Позивач наведений період не включений до пільгового стажу з підстав відсутності підтверджуючих документів протиправно, оскільки зайнятість на роботах, що надають право на призначення пенсії на пільгових умовах підтверджено відповідними записами трудової книжки, довідками ДУ « 70 управління начальника робіт» та наказами про проведення атестації робочого місця.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2020 року    адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в частині не зарахування до пільгового стажу періоду роботи ОСОБА_1 з 03.09.1987 року по 10.03.2006 року в ДУ « 70 управління начальника робіт».
Визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 15.01.2019 року «Про пенсійне забезпечення» та від 25.03.2019 року «Про пенсійне забезпечення», якими відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві розглянути повторно заяву та документи ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з постановленим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.
В апеляційній скарзі Відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
Зокрема, Відповідач в апеляційній скарзі вказує на те, що  стаж роботи Позивача на пільгових умовах не можливо підтвердити у встановленому законодавству порядку, тому в призначенні пенсії за віком, зі зниженням пенсійного віку було відмовлено.
Позивачем відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1   ст. 311         КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).
Відповідно до ч. 1   ст. 308      КАС України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Радянським РУ ГУ МВС України в м. Києві 04.12.1998 року. 
Відповідно до відомостей про роботу, які містяться у трудовій книжці (а.с. 80), ОСОБА_1 , зокрема:
- з 03.09.1987 року по 10.03.2006 року працював на посаді електрозварника в Державній установі « 70 управління начальника робіт»
- з 12.12.2006 року по 29.01.2007  року працював на посаді електрозварника в Виробничому приватному підприємстві «Жилпромбуд»;
- з 11.07.2007 року по 11.10.2007 року працював на посаді електрозварника в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Інбуд-XXI»;
- з 04.12.2007 року по 01.02.2008 року працював на посаді електрозварника в Товаристві з обмеженою відповідальністю ВБК «Центренергобуд»;
-   з 19.05.2008  року по 22.05.2008 року працював на посаді електрозварника в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Контакт-Інвест»;
- з 02.06.2008 року по 20.08.2008  року працював на посаді електрозварника в Закритому акціонерному товаристві «АТЕК»;
- з 15.10.2008 року по 16.12.2008 року працював на посаді електрозварника в Акціонерній енергопостачальній компанії «Київенерго»;
- з 02.06.2008 року по 20.08.2008 року  працював на посаді електрозварника в Закритому акціонерному товаристві «АТЕК»;
- з 05.03.2009 року по 02.04.2009 року працював на посаді електрозварника в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Проммонтаж-29»;
- з 09.11.2009 по 18.02.2010 позивач працював на посаді електрозварника в Акціонерній енергопостачальній компанії «Типлові мережі Київенерго»;
- з 26.04.2010 року по 26.05.2010 року працював на посаді електрозварника в Відкритому акціонерному товаристві «ДБК-3» Будівельно-монтажне управління № 2;
- з 29.07.2010 року по 26.05.2010 року працював на посаді електрозварника в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Бетон Комплекс»;
- з 20.10.2010 року по 03.02.2011 року працював на посаді електрозварника в Акціонерній енергопостачальній компанії «Київенерго»;
- з 18.04.2011 року по 17.06.2011 року працював на посаді електрозварника в Комунальному підприємстві ЖЕК «Діброва»;
- з 27.03.2012 року по 23.05.2012 року працював на посаді робітника з комплексного обслуговування будинків і споруд 3-го розряду в Комунальному підприємстві по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва №3;
- з 19.07.2012 по 16.08.2012 позивач працював на посаді охоронника відділу охорони магазину №3 в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд»;
- з 16.08.2013 року по 20.12.2013 року працював на посаді електрозварника в Структурному відокремленому підрозділі ПАТ «Київенерго» «Київські теплові мережі»;
- з 26.03.2014 року по 25.04.2014 року працював на посаді електрозварника в Публічному акціонерному товаристві «Трест Київспецбуд»;
- з 13.08.2014  року по 12.09.2014 року працював на посаді електрозварника в Шляхово-експлуатаційному управлінні по ремонту та утриманню автошляхів;
- з 18.11.2014 року по 31.12.2014 року працював на посаді електрозварника в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Житлоліфт»;
- з 01.01.2015  року по 26.06.2015 року працював на посаді електрозварника в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Бізнес Ліфт»;
- з 27.07.2015 року по 15.10.2015 року працював на посаді робітника з комплексного обслуговування й ремонту будинків і споруд у будівельну дільницю в Комунальному підприємстві по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва №3;
- з 01.04.2016 року по 10.05.2016 року працював на посаді електрозварника в Товаристві з обмеженою відповідальністю Холдингова компанія «Енергомонтажвентиляція»;
- з 19.07.2016 року працює на посаді електрозварника в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Фасад Констракшн»;
Як вбачається з довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 28.02.2018 року № 01 та від 19.11.2018 року № 09, виданих Міністерством оборони України « 70 управління начальника робіт», Позивач у період з 03.09.1987 року по 10.03.2006 року працював повний робочий день в Державній установі « 70 управління начальника робіт» на посаді електрозварник ручного зварювання, що передбачена Списком № 2 (18 років 5 місяців 17 днів) (а.с. 96, 169).
Позивач досяг 55-річного віку, у зв`язку з чим 27 червня 2018 року він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком за Списком № 2 згідно зі   статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»   та   статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»      (а.с.73).
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 15 січня 2019 року № б/н у призначенні пенсії Позивачеві відмовлено. Відмовляючи у призначенні Позивачеві пенсії на пільгових умовах, Відповідач в оспорюваному рішенні зазначив, що згідно наданих документів загальний страховий стаж становить 31 рік 4 місяці 25 днів, з них стаж на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці не визначений, оскільки не надано довідки про проведення пільгової роботи (а.с.53).
Листом від 04 лютого 2019 року № 22163/03 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві Позивачу повідомлено, що періоди роботи зазначені в довідці від 19.11.2018 року № 09, що видана Міністерством оборони України « 70 управління начальника робіт» з 03.09.1987 року по 10.03.2006  року не можливо зарахувати, оскільки   не вбачається, що проводилася атестація робочого місця в даній організації   (а.с. 54).
28 лютого 2019 року Позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком за Списком № 2 згідно зі   статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»   та   статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»      (а.с. 44-45).
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 25 березня 2019 року № б/н у призначенні пенсії Позивачеві відмовлено. Відмовляючи у призначенні Позивачеві пенсії на пільгових умовах, Відповідач в оспорюваному рішенні зазначив, що згідно наданих документів загальний страховий стаж становить 31 рік 4 місяці 25 днів, з них стаж на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці не визначений, оскільки   не надано документи про проведення атестації робочого місця   (а.с.39).
Листом від 03 квітня 2019 року № 69044/03 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві Позивачу повідомлено, що періоди роботи зазначені в довідці від 19.11.2018 року № 09, що видана Міністерством оборони України « 70 управління начальника робіт» з 03.09.1987 року по 10.03.2006 року не можливо зарахувати, оскільки   не вбачається, що проводилася атестація робочого місця в даній організації   (а.с.38).
04 червня 2019 року Позивач вчергове звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до   статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»   (а.с.13).
Листом від 09 липня 2019 року № 148970/02/С-8576 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві Позивачу повідомлено, що періоди роботи зазначені в довідці від 19.11.2018 року № 09, що видана Міністерством оборони України « 70 управління начальника робіт» з 03.09.1987 року по 10.03.2006 року не можливо зарахувати, оскільки   не вбачається, що проводилася атестація робочого місця в даній організації   (а.с.13).
          Виходячи з викладеного, за результатом розгляду заяви від 28 лютого 2019 року Головним управлінням прийнято рішення від 25 березня 2019 року № б/н про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 (том 1, а.с. 79-80).
          Вважаючи свої права порушеними, Позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом до адміністративного суду.
Задовольняючи частково адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що    умови праці, в яких працював Позивач, не змінювались з моменту проведення атестації у 1992 році, зокрема, умови і характер праці під час проведення атестацій не змінювались в 1999, 2005 роках, отже, Позивач весь час працював за професією та в умовах праці, що віднесені до Списку № 2. Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що період роботи Позивача на посаді електрозварника ручного зварювання з 03.09.1987 року по 10.03.2006 року підлягає зарахуванню до пільгового стажу за Списком № 2.
Перевіривши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, якими Позивач обґрунтовує свої вимоги, оцінивши доводи апеляційної скарги в частині задоволених позовних вимог та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.
Відповідно до частини 2   статті 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Так, правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 19.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) та      Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII      (далі - Закон № 1788-XII).
Згідно з пунктом 2      розділу XV Закону № 1058-IV, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього      Закону      в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених      Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Відповідно до пункту "б"      статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788      (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі      Закон № 1788), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
За приписами      статті 100 Закону № 1788, особам, які працювали до введення в дію цього      Закону      на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього      Закону      повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим   Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому      статтями 13 - 14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.
Таким чином, необхідною умовою для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «б»      статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»      є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку № 2.
Статтею 62 Закону № 1788   передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637   затверджено порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінпраці та Мінфіном (пункт 20 Порядку № 637).
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що спірним у даній справі є питання стосовно зарахування до пільгового стажу періоду роботи Позивача з 03.09.1987 року по 10.03.2006 року в ДУ « 70 управління начальника робіт».
Так, відмовляючи Позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах (Список № 2), Відповідач посилається на те, що до пільгового стажу неможливо зарахувати період, зокрема, з 03.09.1987 року по 10.03.2006 року, оскільки робота в шкідливих і важких умовах праці за Списком № 2 не підтверджена атестацією робочих місць.
При цьому, атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442   (далі - Порядок, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).
Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах (п. 2 Порядку).
Згідно з пунктом 4 Порядку, атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначається наказом по підприємству, організації в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з МОЗ (п. 8 Порядку).
Відповідно до положень пункту 9 Порядку, перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
Згідно з пунктом 3 Порядком застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого   наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року № 383, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 1 грудня 2005 року за №1451/11731 (далі - Порядок № 383, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.
За правилами пункту 4 Порядку № 383 згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 року № 442, атестація робочих місць за умовами праці проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.
Результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника (пункт 4.2 Порядку № 383).
Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року              № 637.
Комплексний аналіз норм   Закону України "Про пенсійне забезпечення"   та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону є   встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку №2, а також   документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.
Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного   наказу   або з додатком такого витягу.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що згідно з пунктом 3 Порядку № 383, при визначенні      права на пенсію за віком на пільгових умовах  застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.
Судом першої інстанції встановлено, що у період роботи Позивача в 03.09.1987 року по 10.03.2006 року в ДУ « 70 управління начальника робіт» (посада «електрозварник ручного зварювання») були чинними положення      постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.1956 року № 1173, якою було затверджено Список № 2 виробництв, цехів, професій і посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і пільгових розмірах.
Згідно з розділом XXXII «Загальні професії» Списку № 2, що затверджений      постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956  року № 1173, до професій і посад, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах відносяться:
- водолази, старші водолази, водолазні старшини, інструктори по водолазному справі; газозварники,   електрозварники   і різьбярі, що працюють усередині резервів, баків, цистерн і в відсіках суден, кесонники; паяльщики по свинцю (свинцевопаяльщик); пескоструйщики на очищенні металу, металевих деталей і виробів сухим способом; робітники, зайняті на внутрішньому очищенні резервуарів, баків і цистерн з-під нафтопродуктів і хімічних речовин, а також на очищенні міждонних відсіків і танків суден; робочі і інженерно-технічні працівники, зайняті на роботах з ртуттю, ремонті ртутних приладів, перебиранні ртутних випрямлячів; робочі і інженерно-технічні працівники, зайняті на виробничих ділянках по випробуванню рентгенівської апаратури; робочі, контролери, майстри і старші майстри (в тому числі контрольні), інженери, старші інженери, техніки, технологи та лаборанти, постійно і безпосередньо працюють на установках по гамма-дефектоскопії (просвічування металів); працівники медичних установ, постійно і безпосередньо, що працюють з радіоактивними речовинами; рентгенологи, техніки-рентгенологи, інженери-рентгенологи, лаборанти-рентгенологи, лікарі-рентгенологи і інші працівники, зайняті в рентгенівських кабінетах і лабораторіях; свінцевальщікі (свінцовщікі); травильники і старші травильники.
Список № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, затверджений      постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173, діяв до 11.03.1994 року.
Потім регулював ці відносини Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого      постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162, що діяв до 16.01.2003 року. Цей Список містить в собі розділ   «Загальні професії», пункт 23200000-19906, -   електрозварники ручного зварювання.
В подальшому чинними були Списки № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджені      постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003 року.
Відповідно до розділу XXXIII «Загальні професії (У всіх галузях господарства)» Списку 2, затвердженого вказаною постановою Кабінету Міністрів України, право на пільгову пенсію мають:   електрозварники ручного зварювання   (код 33).
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірно висновку, що посада «електрозварник ручного зварювання» (у період з 03.09.1987 року по 10.03.2006 року) була передбачена у вищезазначених Списках  № 2.
Щодо проведення атестації робочих місць в ДУ « 70 управління начальника робіт», то суд першої інстанції вірно виходив з наступного.
Так, з матеріалів справи встановлено, що первинна атестація робочого місця Позивача проводилась на підставі наказу начальника « 70 управління робіт» від 20.08.1992 року № 198 (а.с. 24) в 1992 році, за наслідками чого видано наказ начальника 70 управління робіт від 30.12.1992 року № 323 «Про затвердження результатів атестації робочих місць в 70 УНР», яким затверджено перелік професій, які користуються пільгами та компенсаціями за умовами робіт, що виконуються в 70 УНР, серед яких, зокрема, зазначено електрозварники ручного зварювання (а.с.25).
В подальшому атестація проводилась на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 05.02.1999 року № 15 (а.с.26), за її наслідками видано наказ командира військової частини А-2917 від 22.09.1999 року № 52 «Про підсумки атестації робочих місць в 70 УНР», яким надано право на пільгове пенсійне забезпечення по списку № 2, зокрема, електрозварникам ручного зварювання (а.с.21-23).
Атестація робочих місць також проводилась на підставі наказу начальника 70 управління робіт від 27.10.2005 року №  51 (а.с. 19) в 2005 році, за її наслідками видано наказ начальника « 70 управління робіт» від 01.12.2005 року № 63, яким надано право на пільгове пенсійне забезпечення по списку № 2, зокрема, електрозварникам ручного зварювання                (а.с. 16).
Крім того, судом першої інстанції з матеріалів пенсійної справи установлено, що на підставі атестації робочих місць встановлювалися доплати за важкі умови праці для професії електрозварник ручного зварювання, а також надавалися додаткові відпустки, що підтверджується розрахунками від 16.09.1999 року (а.с., 143, 144).
Тобто, за Позивачем була збережена відпустка за шкідливі умови та особливий характер праці та виплачувалася надбавка за умови праці.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції  про те, що умови праці, в яких працював Позивач, не змінювались з моменту проведення атестації у 1992 році, зокрема, умови і характер праці під час проведення атестацій не змінювались в 1999, 2005 роках. Позивач весь час працював за професією та в умовах праці, що віднесені до Списку № 2.
Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що період роботи Позивача на посаді електрозварника ручного зварювання з 03.09.1987 року по 10.03.2006 року підлягає зарахуванню до пільгового стажу за Списком № 2.
У відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі Відповідач зазначає про те, що Центральним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві проводилася позапланова перевірка достовірності документів про стаж роботи для призначення пенсії, наданих Позивачем, за результатами якої складено акт № 1515 від 08.10.2018 року.
Так, зі змісту наведеного акту № 1515 від 08.10.2018 року убачається, що перевіркою достовірності видачі довідки від 28.02.2018 року № 01 для підтвердження відомостей наявного пільгового стажу за період роботи з 03.09.1987 року по 10.03.2006 року в ДУ « 70 УНР» для призначення пенсії Позивачу  встановлено, що наказами про результати атестації робочих місць підтверджено його право на пільгове пенсійне забезпечення,   в тому числі за професією «електрозварник ручного зварювання». Втім, оскільки первинні документи ДУ « 70 УНР» до перевірки надано не було, підтвердити дані, зазначені у довідці від 28.02.2018 року № 01 не убачається можливим (а.с. 98-99).
При цьому, судом першої інстанції вірно встановлено, що подана Позивачем до Відповідача довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки, або відповідних записів в ній видана Державною установою Міністерства оборони України « 70 управління начальника робіт» від 28.02.2018 року № 01 засвідчена печаткою підприємства та підписами посадових осіб, містить обов`язкові відомості про періоди роботи, характер виконуваної роботи у спірний період та підстави видачі довідки з посиланням на первинні документи.
Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ДУ « 70 управління начальника робіт» зареєстровано за адресою: м. Київ, вул. Артема, буд. 59.
Отже, Позивачем вчинено усі дії та подано усі документи, необхідні для призначення пенсії.
Крім того, та обставина, що Відповідач позбавлений можливості реалізувати своє право на проведення перевірки відповідності запису довідки первинним документам з огляду на відсутність окремих первинних документів на підприємстві не може бути наслідком позбавлення Позивача права на пільгове пенсійне забезпечення,   оскільки довідка видана належним органом та містить усі необхідні реквізити та відомості.
За таких обставин,  колегія суддів погоджується з судом першої інстанції  про визнання   протиправними дії   Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві частині не зарахування до пільгового стажу періоду роботи Позивачу з 03.09.1987 року по 10.03.2006 року в ДУ « 70 управління начальника робіт».
Відповідно до пунктів 2-4 частини другої   статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України      у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язати утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Окрім того, відповідно до частини третьої   статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України   передбачено право суду у разі скасування індивідуального акта зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів Позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
При здійснення судочинства суди застосовують   Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод   та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).
Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal проти Об`єднаного королівства» (заява № 22414/93) зазначив, що ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).
Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у   законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі «Афанасьєв проти України»).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод      (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору      статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Частиною 2   статті 9 КАС о України      визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього      Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку та вийшов за межі позовних вимог визнавши протиправними і скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 15 січня 2019 року «Про пенсійне забезпечення» та від 25 березня 2019 року «Про пенсійне забезпечення», якими відмовлено Позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
Відповідно до частини другої   статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відтак, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про часткове задоволення адміністративного позову.
При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Положеннями   ст. 242 КАС України      рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1   ст. 315 КАС України      за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до      ст. 316 КАС України      суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.      
Розглянувши доводи Головного управління Пенсійного фонду України в міста Києві викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення в оскаржуваній частині постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування в цій частині не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в зазначеній частині - без змін.
Керуючись ст. ст. 241,   242,   243,   308,   311,   315,   316,   321,   322,   325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну Головного управління Пенсійного фонду України в міста Києві - залишити без задоволення,   а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2020 року -      без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.            

Головуючий-суддя:                                                                      В.П. Мельничук

                      Судді:                                                                      І.О. Лічевецький 

                                                                                                         О.М. Оксененко