Ухвала
30 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 703/2272/16-ц
провадження № 61-7257ск20 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Русинчука М. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 грудня 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 11 березня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та Виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області про визнання недійсним розпорядження про приватизацію квартири та свідоцтва про право власності на житло,
ВСТАНОВИВ:
15 квітня 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на зазначені судові рішення у вказаній справі з пропуском строку на касаційне оскарження та за своїм змістом не відповідала вимогам статті 392 ЦПК України.
Ухвалою Верховного Суду від 29 квітня 2020 року ОСОБА_1 поновлено строк на касаційне оскарження на рішення судів попередніх інстанцій, касаційну скаргу залишено без руху, надано заявнику строк для усунення її недоліків, а саме необхідно було надати документи, що підтверджують сплату судового збору у розмірі 2 204,80 грн, зазначити у касаційній скарзі підстави касаційного оскарження, відповідно до вимог статей 389, 392 ЦПК України, надати уточнену касаційну скаргу з доданими до неї документами відповідно до кількості учасників справи.
26 травня 2020 року засобами поштового зв`язку особа, яка подала касаційну скаргу надіслала на адресу Верховного Суду квитанцію про сплату судового збору у розмірі 2 204,80 грн, вимоги касаційної скарги не уточнені.
Ухвалою цього ж суду від 01 червня 2020 року з цих підстав продовжено строк для усунення недоліків касаційної скарги.
У червні 2020 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 29 квітня 2020 року про залишення касаційної скарги без руху, подала уточнену касаційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про повернення касаційної скарги особі, яка її подала, з таких підстав.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
За змістом вказаних статей ЦПК України в касаційній скарзі на рішення суду першої інстанції та/або постанову апеляційного суду, ухвалену за результатами апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, повинно бути наведене обґрунтування з посиланням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права з обов`язковим зазначенням відповідного пункту частини другої статті 389 ЦПК України як підстави касаційного оскарження.
Заявником не зазначено конкретно щодо застосування яких норм права відсутній висновок Верховного Суду, у зв`язку з чим не можна вважати, що вимоги ухвали суду касаційної інстанції стосовно наведення скаржником у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження виконані. Отже недоліки касаційної скарги не усунуто, подана касаційна скарга не містить обов`язкових конкретних підстав касаційного оскарження, визначених частиною другою цієї статті 389, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.
Посилання позивача на пункт «в» частини третьої статті 389 ЦПК України не є підставою касаційного оскарження, оскільки ця норма процесуального права встановлює виняткові випадки для відкриття касаційного провадження у справах, які відповідно до ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню.
Оскільки у встановлений судом строк та станом на 26 червня 2020року вимоги ухвали Верховного Суду від 29 квітня 2020 року не виконані, касаційну скаргу належить визнати неподаною та повернути заявнику на підставі частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України. 
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Керуючись статтями 185, 260, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 грудня 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 11 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та Виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області про визнання недійсним розпорядження про приватизацію квартири та свідоцтва про право власності на житло визнати неподаною та повернути заявнику.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                            М. М. Русинчук