ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6166/20 Справа № 199/9794/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Богун О. О. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

                                       ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2020 року        Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Куценко Т.Р., 
суддів: Деркач Н.М., Макаров М.О.,
за участю секретаря — Синенко Є.А.,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою 
       Акціонерного товариства “Альфа-Банк”, 

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства “Альфа-Банк”, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та повернення стягнутого за ним,- 

ВСТАНОВИЛА:
У грудні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства “Альфа-Банк” (далі — АТ “Альфа-Банк”), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. (далі — ПН КМНО Чуловський В.А.) Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі — АНД ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та повернення стягнутого за ним, мотивуючи тим, що 11 червня 2008 року між ним та ЗАТ «АЛЬФА-БАНК» в простій письмовій формі був укладений кредитний договір № 800004265, відповідно до умов якого йому було надано споживчий кредит в розмірі 61 600  доларів США на строк до 11 червня 2023 року зі сплатою 15,30 % річних для придбання квартири  АДРЕСА_1 , яка була передана в іпотеку. 
       Вказував, що 24 листопада 2010  року банк направив на його адресу  вимогу про дострокове погашення кредиту, процентів, штрафних санкцій в розмірі 68 824,67 доларів США встановивши строк для її виконання протягом 30 днів з дня отримання вимоги. Зазначена вимога була ним отримана  30 листопада 2010 року. 
Зазначав про те, що 13 липня 2017 року державним виконавцем АНД ВДВС  м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Кисельовим Б.В. відкрито ВП № 54288227 про примусове виконання виконавчого напису № 20929 від 29 листопада 2016, вчиненого ПН КМНО Чуловським В.А., про який він дізнався лише в липні 2019 року. За період здійснення виконавчого провадження з нього  було примусово стягнуто 11 789,28 грн. 
Посилаючись на те, що виконавчий напис вчинений з порушенням закону, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не дотримався вимог ст. 87 ЗУ «Про нотаріат», постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року, не врахував пропуску строку позовної давності та того, що заборгованість за укладеним кредитним договором є спірною, а тому просив суд ухвалити рішення яким визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис ПН КМНО Чуловського В.А. зареєстрований в реєстрі за № 20929 від 29 листопада 2016 року про стягнення з нього на користь АТ «Альфа-банк» заборгованості за період з 11 січня 2014 року по 11 жовтня 2016 року в сумі 117 801,99 доларів США, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати по справі та повернути стягнену суму за виконавчим написом у розмірі 11 789,28 грн. 
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Визнано виконавчий напис, виданий ПН КМНО Чуловським В.А., зареєстрований в реєстрі за № 20929 від 29 листопада 2016 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-банк» заборгованості за період з 11 січня 2014 року по 11 жовтня 2016 року в сумі 117 801,99 доларів США. Стягнуто з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 стягнуту суму, за виконавчим написом виданим ПН КМНО Чуловським В.А. зареєстрований в реєстрі за № 20929 від 29 листопада 2016 року в сумі 9 733, 75 грн. Вирішено питання стосовно судових витрат. Скасовано заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 грудня 2019 року. 
В апеляційній скарзі відповідач АТ “Альфа-Банк” ставить питання про скасування рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2020 року в частині задоволення позову   та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального й процесуального справа.
Апеляційна скарга мотивована тим, що спірний виконавчий напис було вчинено з належним з`ясуванням суми заборгованості та періоду заборгованості, нотаріусом досліджені відповідні документи. 
13 липня 2020 року позивач  ОСОБА_1  надав  відзив на апеляційну скаргу, в якому він наголошував, що рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване, а тому підлягає залишенню без змін. Наполягав на тому, що банк змінив строк виконання зобов`язання надіславши йому відповідну вимогу про погашення заборгованості, та саме 30 грудня 2010 року у банку виникло право вимоги до нього, а спірний виконавчий напис вчинений з пропуском строку позовної давності. 
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
       Статтями 1281 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.        
Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що  11 червня 2008 між ОСОБА_1 та ЗАТ «Альфа-Банк» був укладений кредитний договір договір № 800004265. 
Відповідно до умов договору позичальнику ОСОБА_1 було надано споживчий кредит в розмірі 61 600 доларів США на строк до 11 червня 2023 року зі сплатою 15,30 % річних для придбання квартири АДРЕСА_1 (а.с. 6-9).
Вказана квартира була передана в іпотеку (а.с. 18-21). 
       ПН КМНО Чуловським В.А. на підставі ст.ст. 34, 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів було вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 20929, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АЛЬФА-БАНК» заборгованість за кредитним договором № 800004265 від 11 червня 2008 за період з 11 січня 2014 року по 11 жовтня 2016 року в сумі 117 801,99 дол. США, яка складається з: заборгованості за кредитом – 60 392,08 дол. США, заборгованість за відсотками за користування кредитом – 57 409,91 дол. США (а.с. 14)
       Постановою державного виконавця АНД ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області від 13 липня 2017 року відкрито виконавче провадження ВП № 54288227, з виконання виконавчого документа – виконавчого напису № 20929 виданого 20929 ПН КМНО Чуловським В.А. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованості в розмірі 117 801,99 дол. США.
       Колегія суддів звертає увагу на те, що з матеріалів справи вбачається, що 24 листопада 2010 року банк надіслав на адресу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вимогу про досудове врегулювання спору в якій вимагав від позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 у строк до 30 днів з дати отримання цієї вимоги, але не пізніше тридцяти семи днів з моменту відправлення цієї вимоги, достроково повернути кредит, проценти, штраф/пеню (а.с. 12,13).
Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що сума заборгованості позивача перед банком була спірною. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним. 
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
       Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
       Вчиняючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті – документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).
       Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії.
       Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі – Порядок вчинення нотаріальних дій).
       Вчинення нотаріусом виконавчого напису – це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису – надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками – наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі – Перелік).
       Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.
       Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, – шляхом надіслання письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною – стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.
       Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
       Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
       Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку).
       Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.
       Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.
       Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.
       Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.
       Пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1–1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
       У пункті 1–1 Переліку зазначено, що для одержання виконавчого напису за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання, подаються: оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання, засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу.
       Наведені висновки щодо порядку вчинення виконавчого напису нотаріуса викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557 цс 19).
За змістом пункту 2.3 Порядку вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень – письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. 
Ненадання доказів щодо повідомлення боржника та недотримання тридцятиденного строку з моменту повідомлення унеможливлюють вчинення виконавчого напису, оскільки неотримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило його можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги банку. Позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.
       Аналогічні висновки щодо необхідності повідомлення боржника про усунення порушень викладені у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі № 357/12818/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 201/11696/16-ц, від 18 жовтня 2019 року у справі № 591/6609/16-ц.
       Велика Палата Верховного Суду кваліфікує обставини щодо неповідомлення боржника про усунення порушень у спорах про визнання виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави таким, що не підлягає виконанню, як порушення прав позичальника, що має наслідком задоволення таких позовів (постанови від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18), від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18).
Колегія суддів звертає увагу на те, що банк 24 листопада 2010 року надіслав на адресу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вимогу про досудове врегулювання спору в якій вимагав від позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 у строк до 30 днів з дати отримання цієї вимоги, але не пізніше тридцяти семи днів з моменту відправлення цієї вимоги, достроково повернути кредит, проценти, штраф/пеню у загальному розмірі 68 824,67 доларів США (а.с. 12,13), тобто змінив строк виконання зобов`язання, а спірний виконавчий напис було вчинено 29 листопада 2016 року, заборгованість стягнута за період з 11 січня 2014 року по 11 жовтня 2016 року у загальному розмірі 117 801,99 доларів США, з яких заборгованість за кредитом 57 409,91 долар США, заборгованість за відсотками 57 409,91 долар США. (а.с. 14).
Тобто на час вчинення спірного виконавчого напису минуло більше трьох років з дати направлення вимоги про дострокове повернення кредиту, процентів, штраф/пеню, а заборгованість у зв`язку з тим, що вона продовжувала нараховуватись після зміни строку виконання зобов`язання не є безспірною. 
Також колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявна відповідь банку від 19 серпня 2019 року № 32377-23.1-б/б з якої вбачається, що претензій за кредитним договором № 8000004265 до ОСОБА_1 банк не має, оскільки вимоги банку задоволені шляхом набуття права власності на предмет іпотеки (а.с. 22). 
       Суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно встановив, що кредитна заборгованість не є безспірною, та що наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.
Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст.375 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Альфа-Банк” – залишити без задоволення.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2020 року – залишити без змін.        

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

       Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 
       Судді:                                                                Н.М. Деркач
                                                                                М.О. Макаров