Справа № 307/1566/15-ц

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       25 червня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого: Джуги С.Д.
суддів : Мацунича М.В., Бисаги Т.Ю.
за участю секретаря: Юрочко А.П.
імена (найменування) сторін:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах  якого діє   ОСОБА_3 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 05 березня 2019 року у складі судді  Бобрушко В.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Нересницька сільська рада про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та знесення самочинно збудованих споруд,-
встановив :
У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Нересницька сільська рада про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та знесення самочинно збудованих споруд. 
Позов мотивовано тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.03.2013 року за НОМЕР_1 (НОМЕР_2) він є власником земельної ділянки площею 0,068 га по АДРЕСА_3 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Суміжною земельною ділянкою володіє ОСОБА_4 . Його матір`ю, відповідачкою ОСОБА_2 , на його земельній ділянці, без будь-яких на те підстав та дозволів, самовільно побудовано фундамент. Відповідачка самовільно зайняла належну йому земельну ділянку, встановивши на ній споруду, що перешкоджає йому в належному використанні земельної ділянки. В добровільному порядку звільнити земельну ділянку відповідачка не бажає, і намагалася захопити вищезазначену ділянку, скасувавши свідоцтво про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку в судовому порядку, в чому їй було відмовлено за безпідставністю рішенням Тячівського районного суду від 9 вересня 2014 року з урахуванням ухвали суду від 19.09.2014 року про виправлення описки, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 28 листопада 2014 року. Так, згідно листа інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Закарпатської області №7/7-1000 від 27.05.2013 року, на підставі його заяви та із залученням землевпорядника Нересницької сільської ради Мурга М . В. , в присутності забудовника ОСОБА_2 , була здійснена перевірка щодо будівництва споруди на земельній ділянці ОСОБА_1 в АДРЕСА_3 . За результатами перевірки було встановлено, що забудовником є ОСОБА_2 , яка дійсно здійснила будівництво фундаменту на земельній ділянці, яка належить йому. За результатами перевірки складено акт, протокол та винесено припис забудовнику про припинення будівельних робіт, усунення виявленого порушення шляхом знесення чи демонтажу збудованого фундаменту, приведення земельної ділянки в попередній стан. 27 травня 2013 року ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності у відповідності до ч.5 ст. 96 КупАП. За таких обставин вважає, що його право на землю, яке порушене відповідачкою, підлягає захисту. Так, об`єкт нерухомого майна збудований відповідачкою, розташований на земельній ділянці, яка перебуває у його власності, а тому є самочинним будівництвом.
З огляду на викладене, позивач просив зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, загальною площею 0,068 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_3, шляхом знесення та вивезення за межі земельної ділянки самочинно збудованого фундаменту.
Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 05 березня 2019 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах  якого діє   ОСОБА_3 , просить скасувати зазначене рішення і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд в порушення ст.76-82 ЦПК України не взяв до уваги належні та допустимі докази, зокрема, лист ДАБК Закарпатської області №7/7-1000 від 27.05.2013 року, та технічну документацію із землеустрою і безпідставно дійшов до висновку про відмову у позові.
Апелянт, його представник, представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України розглянута у їх відсутності. 
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечила подану апеляцію, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідачки, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.        
Відмовляючи в заявленому позові, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог. 
З такими висновками суду першої інстанції, повністю погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. 
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
       Матеріалами справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.03.2013 року за НОМЕР_1 (НОМЕР_2) позивач на підставі рішення 13 сесіє 6 скликання Нересницької сільської ради від 26 грудня 2012 року за №588 є власником земельної ділянки площею 0,068 га по АДРЕСА_3 кадастровий номер земельної ділянки - 2124484800:04:002:0052 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. (Т.1 а.с.3, Т.2 а.с.52-57).
Відповідно до рішення 1 сесії 6 скликання Нересницької сільської ради від 15.11.2010 року за №10 ОСОБА_4 вирішено надати дозвіл на збір матеріалів щодо передачі у власність земельної ділянки, площею 0,14 га, в АДРЕСА_3, для будівництва та обслуговування житлового будинку (Т.1 а.с.87).
Рішенням 8 сесії 6 скликання Нересницької сільської ради від 09.12.2011 року за №261 ОСОБА_4 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибної ділянки) в с.Нересниця, ур. «Тернівське» (Т.1 а.с.88).
Згідно державного акту серії ЯЛ №725797 від 12.03.2012 року ОСОБА_4 належить земельна ділянка, площею 0,14 га., в с. Нересниця, урочище «Тернівське», для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер земельної ділянки - 2124484801:04:002:0045 (Т.1 а.с.90).
Відповідно до рішення виконавчого комітету Нересницької сільської ради від 29.11.2013 року за №82 ОСОБА_4 вирішено відкрити дворогосподарство в АДРЕСА_1 ( Т .1 а.с.91).
Рішенням Нересницької сільської ради від 30.12.1999 року за №46 надано у приватну власність громадянам земельні ділянки, які були у їх постійному користуванні, а саме: ОСОБА_4 в АДРЕСА_2 земельні ділянки біля будинку по АДРЕСА_2 , площею 0,07 га та в урочищі «Тернівське» - площею 0,07 га (Т.2 а.с.20).
Обґрунтовуючи заявлений позов позивач посилається на те, що відповідачка  ОСОБА_2 самовільно зайняла належну йому земельну ділянку і самочинно побудувала на ній фундамент, що перешкоджає йому в належному використанні земельної ділянки.
Відповідно до ч. ч.1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з приписами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України)
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
       Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних документів та доказів, які б підтверджували, що відповідачка ОСОБА_2 збудувала фундамент на земельній ділянці позивача.
        Суд першої інстанції надав правильну юридичну оцінку копії листа інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Закарпатській області №7/7-1000 від 27.05.2013 року щодо порушення вимог будівельного законодавства з боку відповідачки ОСОБА_2 відносно будівництва фундаменту на земельній ділянці ОСОБА_1 в АДРЕСА_3 , і вірно не взяв його до уваги, оскільки такий не є належним та допустимим доказом, який підтверджує наведені в позовній заяві обставини. 
Суд першої інстанції також правильно встановив і зазначив, що позивачем, його представником, не надано жодних доказів відносно притягнення відповідачки ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за порушення вимог будівельного законодавства щодо будівництва фундаменту на земельній ділянці ОСОБА_1 в АДРЕСА_3 .
Таким чином, позивачем не доведено, що відповідачкою порушуються його законні права та інтереси, які б підлягали захисту.
       За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову та обґрунтовано в його задоволенні відмовив. Доводи апеляційної скарги даних висновків суду не спростовують, ґрунтуються на припущеннях, а тому не заслуговують на увагу.
З врахуванням наведенного, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 12,81, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє   ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 05 березня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 06 липня 2020 року.
Головуючий: 
Судді: