Постанова
Іменем України
 
31 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 466/9352/15-ц
 
провадження № 61-7656св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 03 березня 2020 року у складі колегії суддів: Курій Н. М., Ванівського О. М., Мельничук О. Я.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2015 року публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку» (далі - ПАТ «ВБР») звернулось до суду із позовом до  ОСОБА_1 , 
ОСОБА_2 про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором в розмірі 251 875,80 грн.
 
Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 10 травня 2016 року позовні вимоги задоволено.
 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВБР» 251 875,80 грн заборгованості за кредитним договором від 23 грудня 2011 року № IKIFG.5667.004.
 
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Львова від 01 березня 2019 року заяву товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» (далі - ТзОВ «АНСУ») про заміну стягувача у виконавчих листах задоволено. 
 
Замінено сторону (стягувача) у виконавчих листах по цивільній справі 
№ 466/9352/15-ц за позовом ПАТ «ВБР» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 23 грудня 2011 року № IKIFG.5667.004, а саме замінено стягувана - ПАТ «ВБР» на стягувача - ТзОВ «АНСУ» у зв`язку з переходом до ТзОВ «АНСУ» прав кредитора відповідно до договору 
від 08 листопада 2017 року № 60 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги.
 
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Львова від 23 липня 2019 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Шимчишина І. С. про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду міста Львова у справі 
№ 466/9352/15-ц від 10 травня 2016 року - задоволено.
 
Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 10 травня 
2016 року в справі № 466/9352/15-ц за позовом ПАТ «ВБР» до ОСОБА_1 , 
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасовано.
 
Призначено підготовче судове засідання в приміщенні Шевченківського районного суду міста Львова.
 
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Львова від 20 вересня 2019 року замінено позивача ПАТ «ВБР» у цивільній справі за позовом ПАТ «ВБР» до 
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, його правонаступником - ТзОВ «АНСУ».
 
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Львова від 20 вересня 2019 року позовну заяву ТзОВ «АНСУ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без руху.
 
Надано позивачу строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків, а саме: сплати судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою.
 
Роз`яснено позивачу, що в разі виконання у встановлений строк вимог ухвали, визначених статтями 175 і 177 цього ЦПК України, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо у вказаний строк недоліки позовної заяви не будуть усунуті, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
 
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Львова від 21 листопада 
2019 року позовну заяву ТзОВ «АНСУ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором визнано неподаною та повернуто позивачу, у зв?язку із невиконанням вимог ухвали Шевченківського районного суду міста Львова від 20 вересня 2019 року.
 
Роз`яснено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.
 
Не погоджуючись із ухвалою Шевченківського районного суду міста Львова 
від 21 листопада 2019 року, ТзОВ «АНСУ» оскаржило її в апеляційному порядку.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Львівського апеляційного суду від 03 березня 2020 року апеляційну скаргу ТзОВ «АНСУ» задоволено частково.
 
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 21 листопада 2019 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Частково задовольняючи апеляційну скаргу, апеляційний суд виходив із того, що в даному випадку підлягає застосування частина тринадцята статті 187 ЦПК України, а не частина третя статті 185 ЦПК України, оскільки вже після відкриття провадження у справі було встановлено, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 ЦПК України (частина одинадцята стаття 187 ЦПК України).
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
05 травня 2020 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв?язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного суду від 03 березня 2020 року та направити справу на новий розгляд до Львівського апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження.
 
Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частина друга стаття 389 ЦПК України), оскільки скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, апеляційним судом допущено формалізм процесуального порушення, так як таке порушення не призвело до ухвалення незаконного рішення. Апеляційний суд повинен був змінити ухвалу суду першої інстанції в частині визначення мотивів залишення позовної заяви без руху.
 
Доводи інших учасників справи
 
15 червня 2020 року ТзОВ «АНСУ» через засоби поштового зв?язку подало до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного суду від 03 березня 
2020 року залишити без змін.
 
Додаткові аргументи заявника
 
07 липня 2020 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв?язку подав до Верховного Суду відповідь на відзив, у якій просить касацйіну скаргу задовольнити.
 
Рух касаційної скарги та матеріалів справи
 
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 05 травня 2020 року касаційну скаргу призначено судді-доповідачеві.
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2020 року поновлено  ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Львівського апеляційного суду від 03 березня 2020 року. Відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Шевченківського районного суду міста Львова.
 
12 червня 2020 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 12 червня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві.

 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ 
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, врахувавши аргументи наведені у відповіді на відзив, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
 
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Згідно з пунктом четвертим частиною першою статті 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
 
Визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив із того, що позивач, отримавши 05 листопада 2019 року копію ухвали про залишення позовної заяви без руху, у встановлений строк вказані в ухвалі недоліки не усунув.
 
Згідно з пунктом 9 частиною першою Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції, яка набрала чинності з 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Львова від 20 вересня 2019 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів.
 
Новою редакцією ЦПК України, яка діє з 15 грудня 2017 року, на відміну від попередньої редакції, у частині одинадцятій статті 187 передбачено обов`язок суду у випадку встановлення після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановити ухвалу не пізніше наступного дня, в якій мають бути зазначені підстави залишення заяви без руху, про що повідомляється позивач і надається йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення ухвали.
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 187 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.
 
В цей же час частиною першою статті 185 ЦПК України (у редакції, чинній на час винесення ухвали судом першої інстанції про залишення позовної заяви без руху) передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
 
Згідно частини третьої статті 185 ЦПК України (у редакції, чинній на час винесення ухвали судом першої інстанції про залишення позовної заяви без руху) якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
 
Аналіз частини одинадцятої статті 187 ЦПК України та частини першої статті 185 ЦПК України дозволяє зробити висновок про те, що частина перша статті 185 ЦПК України застосовується до відкриття провадження у справі, в той час як частина одинадцята статті 187 ЦПК України застосовується вже після відкриття провадження у справі.
 
За таких обставин, слід зробити висновок про те, що після відкриття провадження у справі, застосування правил частини першої статті 185 ЦПК України. а відповідно і частини третьої цієї ж статті є процесуально неможливим.
 
Встановивши, що судом першої інстанції під час винесення ухвали про визнання неподаною та повернення позовної заяви було допущено порушення норм процесуального права, апеляційний суд, відповідно до наданих йому повноважень, зробив правильний висновок про скасування такого судового рішення із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
 
Процесуальних прав та підстав для зміни судового рішення суду першої інстанції, апеляційний суд в силу правил статті 379 ЦПК України не мав, а тому аргументи заявника щодо процесуальної можливості апеляційного суду змінити ухвалу суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах процесуального права.
 
Є безпідставними аргументи заявника про допущення апеляційним судом формалізму, оскільки під час касаційного перегляду справи формалізму в діях апеляційного суду не встановлено, навпаки, апеляційний суд здійснив апеляційний перегляд справи відповідно до Конституції України на норм процесуального права, що в свою чергу відповідає гарантіям, встановлених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову Львівського апеляційного суду від 03 березня 2020 року - без змін, оскільки підстав для скасування судового рішення відсутні.
 
Щодо судових витрат
 
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, питання щодо розподілу судових витрат за подання касаційної скарги, відповідно до правил статті 141 ЦПК України не вирішується.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд  у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Львівського апеляційного суду від 03 березня 2020 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                             В. М. Коротун
 
С. Ю. Бурлаков
 
М. Є. Червинська