П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/1298/20-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Маслоід Олена Степанівна  
Суддя-доповідач -  Іваненко Т.В.   
29 вересня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Іваненко Т.В. 
суддів:  Граб Л.С.  Сторчака В. Ю. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року  (місце ухвалення - м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за віком з урахування до страхового стажу трудового стажу за періоди роботи з 01.1984  по 03.1986  та з 09.1989  по 06.1992  та зобов`язання відповідача здійснити призначення та виплату пенсії позивачеві з 23.04.2018 , зарахувавши періоди роботи з 31.04.1984  по 11.03.1986  та з 26.09.1989  по 10.06.1992.   

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду  від 14 травня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення адміністративного позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечив наведені доводи апеляційної скарги, зазначивши про їх необґрунтованість та повне спростування в ході розгляду даної справи судом першої інстанції.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.    
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що 23.04.2018 року позивач, будучи інвалідом ІІ групи, звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії по інвалідності згідно ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до якої додав усі необхідні для призначення пенсії документи (паспорт, трудову книжку тощо).
З 02.04.2018 року позивачеві призначено пенсію по інвалідності відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виходячи зі страхового стажу позивача у 37 років 4 місяці та 22 дні.
26.10.2019 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до відповідача із проханням надати роз`яснення причини незарахування до його страхового стажу трудового стажу у період з 31.04.1984 року по 11.03.1986 рік та з 26.09.1989 року по 10.06.1992 рік.
Відповідач, за наслідками розгляду заяви позивача, листом від 22.11.2019 року за вих. № 3234/Б-10 повідомив, що періоди роботи з 31.04.1984 року по 11.03.1986 рік та з 26.09.1989 року по 10.06.1992 рік неможливо зарахувати до страхового стажу у зв`язку з відсутністю печатки при звільненні з роботи.
Не погоджуючись з цим, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Статтею 8 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»   передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Стаття 4 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на   Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього   Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.
Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, є   ЗУ "Про пенсійне забезпечення".
Відповідно до ч. 1   ст. 1 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника та інших випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію (ч. 1 та 2   ст. 7 ЗУ "Про пенсійне забезпечення").

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Кодексу Законів про працю України    трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Ст. 62 ЗУ «Про пенсійне забезпечення»   передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно п. 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на      одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про      свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
У п. 23, 24 Порядку № 637 визначено, що документи,  що  подаються  для   підтвердження  трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності). Для підтвердження трудового  стажу  приймаються  лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі документів.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач звернувся із заявою та доданими до неї документами до відповідача з проханням призначити йому пенсію по інвалідності. Відповідач, розглянувши заяву та надані позивачем документи, призначив останньому пенсію по інвалідності, що підтверджується копіями матеріалів пенсійної справи позивача.
26.10.2019 року позивач звернувся із заявою до відповідача із проханням надати роз`яснення причини незарахування до його страхового стажу трудового стажу у період з 31.04.1984 року по 11.03.1986 рік та з 26.09.1989 року по 10.06.1992 рік.
Відповідач, розглянувши вказану заяву, листом від 22.11.2019 року за вих. № 3234/Б-10 повідомив, що періоди роботи з 31.04.1984 року по 11.03.1986 рік та з 26.09.1989 року по 10.06.1992 рік не можливо зарахувати до страхового стажу у зв`язку з відсутністю печатки при звільненні з роботи. Додатково повідомив про необхідність надання підтверджуючих довідок.

Таким чином, судами встановлено, що позивачу призначена пенсія по інвалідності, однак  у прохальній частині позовної заяви позивач оскаржує відмову відповідача в призначенні пенсії за віком з урахування до страхового стажу трудового стажу за періоди роботи з 31.04.1984 року по 11.03.1986 року.
Тож, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про невідповідність обставин справи позовним вимогам. 
Адже позивачеві призначена та він фактично отримує пенсію по інвалідності, а не за віком. Із заявою про призначення пенсії за віком позивач не звертався, а в матеріалах справи відсутні будь-які підтвердження цього. 
Крім того, позивач звернувся до відповідача із заявою про роз`яснення причин незарахування до його страхового стажу трудового стажу у період з 31.04.1984 року по 11.03.1986 рік та з 26.09.1989 року по 10.06.1992 рік, на що відповідачем листом було повідомлено про відсутність печатки при звільненні з роботи за спірний період. Прохання зарахувати період з 31.04.1984 року по 11.03.1986 рік та з 26.09.1989 року по 10.06.1992 рік у страховий стаж позивача заява не містить. Відповідно й відсутня відмова відповідача щодо цього, адже прохання позивача полягало виключно у наданні роз`яснення щодо причин незарахування до страхового стажу трудової діяльності за спірний період.
 
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи, колегія суддів, погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, вважає, що факту відмови відповідача в призначенні пенсії за віком позивачеві не підтверджено обставинами та матеріалами справи, що вказує на відсутність порушених прав чи інтересів позивача в даному випадку. 
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку  про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Крім того, варто зазначити, що в апеляційній скарзі позивач просить суд скасувати рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14.05.2020 та відправити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.  Колегія суддів звертає увагу апелянта, що положеннями ст. 315 КАС України суд апеляційної інстанції не наділений такими повноваженнями за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Іваненко Т.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Граб Л.С.    Сторчак В. Ю.