ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

29 липня 2020 року                                   
м. Чернівці
справа № 718/2674/19
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Одинака О. О. 
суддів Литвинюк І.М., Половінкіної Н.Ю.
секретар Вовкун Н.Ю.

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»
відповідач ОСОБА_1 

апеляційна скарга Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 25 травня 2020 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Мізюк В.М.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом.
Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь борг за кредитним договором в сумі 104 321 гривня 71 копійка, який складається з заборгованості за кредитом в сумі 24 806 гривень 58 копійок, заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 17 204 гривень 73 копійок, заборгованості за пенею та комісією в сумі 50 154 гривні 26 копійок та штрафу в сумі 12 156 гривень 14 копійок.
Посилався на те, що 19 березня 2015 року відповідно до укладеної генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт (далі – генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості) ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 24 806 гривень 58 копійок зі сплатою відсотків у розмірі 18 процентів на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Внаслідок неналежного виконання умов вказаного договору станом на 12 серпня 2019 року відповідачка має заборгованість в сумі 104 321 гривня 71 копійка, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 24 806 гривень 58 копійок, заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 17 204 гривень 73 копійок, заборгованості за пенею та комісією в сумі 50 154 гривні 26 копійок та штрафу в сумі 12 156 гривень 14 копійок. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 25 травня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» борг за кредитним договором в сумі 24 806 гривень 58 копійок.
В решті позову відмовлено.
Суд виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті.
В матеріалах справи відсутні докази про погодження між сторонами умов договору щодо відсотків за користування кредитними коштами та неустойки.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. 
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначав, що позичальник, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, приєднався до договору приєднання та погодився з його умовами. При цьому Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору.
Виписка про рух коштів клієнта є первинним документом та підтверджує отримання відповідачем кредитних коштів банку.
Узагальнені доводи та заперечень інших учасників справи
ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , подала до суду відзив на апеляційну скаргу.
Просила апеляційну скарги АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Посилалася на те, що доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» є безпідставними.
Зазначала, що за відсутності доказів того, що саме додані до позову Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку розуміла відповідачка при поданні анкети-заяви, ці Умови та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма укладеного із відповідачкою договору про надання банківських послуг.
Виписка, яка додана до апеляційної скарги, до суду першої інстанції не подавалася, ним не досліджувалася, а тому не може бути прийнята до уваги судом апеляційної інстанції.
Розрахунок заборгованості за кредитним договором є неправильним, оскільки станом на дату укладення генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості вже містить нараховані відсотки за користування кредитними коштами.
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій 
6 квітня 2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачкою заяви про приєднання до Умов надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку (а.с.7).
19 березня 2015 року між сторонами укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (а.с.8).
Станом на 12 серпня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» нараховано ОСОБА_1 заборгованість за генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості в сумі 104 321 гривня 71 копійка, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 24 806 гривень 58 копійок, заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 17 204 гривень 73 копійок, заборгованості за пенею та комісією в сумі 50 154 гривні 26 копійок та штрафу в сумі 12 156 гривень 14 копійок (а.с.5-6).
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.
Так, відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Щодо вимоги банку про стягнення суми кредиту
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Ухвалюючи судове рішення суд першої інстанції не врахував, що 19 березня 2015 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості.
Відповідно до генеральної угоди сторони домовились про реструктуризацію заборгованості, тобто: зменшити розмір заборгованості, яка виникла за період з дати надання кредиту, а саме відсотки на 9 303 гривень 60 копійок та штраф на 2852 гривні 54 копійки; заборгованість з дати підписання генеральної угоди становить 26 806 гривень 58 копійок (п.1.1.1,1.1.2 генеральної угоди).
Згідно пункту 2.1 генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості банк надав позичальнику строковий кредит в сумі 24 806 гривень 58 копійок на строк 36 місяців з 19 березня 2015 року по 31 березня 2018 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі послуги в сумі 24 806 гривень 58 копійок в обмін на обов`язок позичальника повернути кредит, сплати процентів в розмірі 1,5 процентів в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у вказані в заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості відбувається в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 899 гривень 98 копійок на погашення заборгованості по кредиту, яка складається з заборгованості по кредиту, процентів, а також інших витрат у відповідності з Умовами та правилами. Дата останнього погашення боргу має бути не пізніше 31 березня 2018 року.
Пунктом 2.2 генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості встановлено, що відповідно до статей 212, 611, 651 Цивільного кодексу України при порушенні позичальником строків погашення заборгованості вказаної у цій Генеральній угоді, Умовах та правилах, більше ніж на 31 день, по обов`язкам, строк яких не настав, сторони погодили, що строк повернення кредиту рахується 32-ий день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-ого дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в сумі 12 156 гривень 14 копійок.
Суд апеляційної інстанції виходить з того, що генеральна угода про реструктуризацію заборгованості є самостійним зобов`язанням між сторонами, обов`язок виконання якого передбачений статтями 526, 1049 ЦК України.
Суд першої інстанції на вказане увагу не звернув та помилково виходив з того, що Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості разом з заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку складає між банком та позичальником договір приєднання.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 27 травня 2020 року у справі № 199/4115/16-ц.
З огляду на вказане сторони, укладаючи генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості, погодили суму наданого кредиту, розмір відсотків за користування кредитом та штраф за порушення умов договору.
За таких обставин суд першої інстанції зробив правильний висновок щодо стягнення з відповідачки суми кредиту в розмірі 24 806 гривень 58 копійок. Однак обґрунтовуючи вказаний висновок суд першої інстанції не врахував зазначені вище обставини.
Щодо вимоги банку про стягнення відсотків за користування кредитом
В частині вирішення вимоги про стягнення процентів суд першої інстанції не врахував наступного.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними зокрема у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц.
З пунктів 2.1, 2.2 генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості вбачається, що сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови (обставини) за яких строк повернення кредиту змінюється.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що 25 березня 2015 року ОСОБА_1 у порушення пункту 2.1. генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості не сплатила щомісячний платіж в сумі 899 гривень 98 копійок на погашення заборгованості по кредиту.
Таким чином, у зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та згідно пунктів 2.1., 2.2 такої угоди строк повернення кредиту вважається таким, що настав на 32 день з моменту виникнення порушення, тобто 26 квітня 2015 року.
Право позивача нараховувати проценти за користування кредитом, припинилось зі спливом строку кредитування.
З огляду на вказане з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню проценти за період з 19 березня по 26 квітня 2015 року, що складає 39 днів.
За вказаний період проценти за користування кредитом складають 476 гривень 97 копійок, виходячи з наступного розрахунку:
1,5х12/365=0,0493150685 – процентна ставка в день відповідно до умов генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості
24806,58/100х0,0493150685=12,23 – сума процентів в день відповідно до умов генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості, виходячи з суми кредиту 24 806 гривень 58 копійок
12,23х39=476,97 – проценти за період з 19 березня по 26 квітня 2015 року.
Однак, з розрахунку заборгованості вбачається, що 24 червня та 25 червня 2015 року позичальник сплатив на погашення боргу кошти на загальну суму 451 гривня. Вказану суму відповідно до правил статті 534 ЦК України слід віднести на погашення суми процентів, нарахованих за період з 19 березня по 26 квітня 2015 року.
Отже, з позичальника на користь банку підлягають стягненню проценти за користування кредитом в сумі 25 гривень 97 копійок (476,97-451=25,97) .
Такий висновок узгоджується з правовим висновком, який Верховний Суд виклав у постанові від 3 червня 2020 року у справі №381/2870/17.
Щодо вимоги банку про стягнення пені та комісії за користування кредитом
Умови генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості не визначали розмір пені та комісії заявленої банком до стягнення.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 6 березня 2010 року № СП-2010-256. При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, укладаючи із банком генеральну угоду від 19 березня 2015 року.
Враховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та їх погодження зі споживачем.
Вказаний висновок узгоджується з висновками, які Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17 та Верховний Суд виклав у постанові від 3 червня 2020 року у справі №381/2870/17.
За таких обставин суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні вказаних позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю.
Щодо вимоги банку про стягнення штрафу за користування кредитом
Суд першої інстанції помилково відмовив в позові про стягнення штрафу у зв`язку з безпідставністю такої вимоги.
Зокрема, суд першої інстанції не врахував, що згідно пункту 2.2 генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості починаючи з 32-ого дня порушення зобов`язань за угодою позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в сумі 12 156 гривень 14 копійок.
Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік (стаття 258 ЦК України).
Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
З письмових пояснень ОСОБА_2 , який діяв в інтересах ОСОБА_1 , вбачається, що відповідачка просила застосувати положення щодо строку позовної давності до вимоги банку про стягнення штрафу (а.с.50).
Право банку на стягнення штрафу виникло 26 квітня 2015 року. До суду з позовом АТ КБ «ПриватБанк» звернулося 19 вересня 2019 року, тобто з пропуском річного строку позовної давності.
За таких обставин в задоволенні позову про стягнення штрафу слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його в частині вирішення позовних вимог про стягнення суми кредиту, пені, комісії та штрафу слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Рішення в частині вирішення позовної вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення вказаної вимоги.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відсотки за користування кредитом в сумі 25 гривень 97 копійок. 
В решті рішення залишити слід без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до правил статті 141 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат.
З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення боргу з відповідачки на користь позивача за кредитним договором в сумі 24 832 гривні 55 копійок, що становить 23,8 відсотка від ціни позову (104321,71).
З платіжного доручення від 4 вересня 2019 року №IHB94B2L3J вбачається, що позивач за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір в сумі 1921 гривня (а.с.1).
З платіжного доручення від 24 червня 2020 року №PROM4BKIDV вбачається, що позивач за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 2881 гривня 50 копійок (а.с.113).
Отже, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» слід стягнути 1143 гривні в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382  ЦПК України, суд 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»  задовольнити частково. 
Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 25 травня 2020 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення суми кредиту, пені, комісії та штрафу змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 25 травня 2020 року в частині вирішення позовної вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом скасувати.
Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 в частині стягнення відсотків за користування кредитом задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відсотки за користування кредитом в сумі 25 (двадцять п`ять) гривень 97 копійок. 
В решті рішення залишити без змін.
Змінити розподіл судових витрат.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1143 (одну тисячу сто сорок три) гривні в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 29 липня 2020 року.

Головуючий                                                         О.О. Одинак 

Судді                                                                  І.М. Литвинюк 

                                               Н.Ю. Половінкіна