ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

       29 липня 2020 року                                                                м. Чернівці
                        Справа № 727/9279/19
Провадження № 22-ц/822/622/20
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого - Литвинюк І. М. 
суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.        
секретар: Тодоряк Г.Д.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 травня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, головуючий у І-й інстанції – ОСОБА_3 Г.М., 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 у вересні 2019 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду було розірвано. Під час перебування у шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у них народилася донька ОСОБА_4 . 
Зазначав, що рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 14 червня 2017 року з нього на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку. 
29 вересня 2016 року він уклав шлюб з ОСОБА_5 . Під час перебування у зареєстрованому шлюбі з громадянкою ОСОБА_5 у них народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання якої на підставі рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 22 травня 2019 року він зобов`язаний сплачувати аліменти у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Також за даним рішенням він зобов`язаний сплачувати кошти на утримання дружини ОСОБА_1 в розмірі 1/16 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення донькою 3-х річного віку. 
Вказував на те, що на сьогоднішній день його сімейний та матеріальний стан змінився у зв`язку з тим, що він змушений орендувати квартиру для власного проживання, за яку сплачує орендну плату в розмірі 2 000 грн, сплачує комунальні платежі за проживання в орендованій квартирі (в літній період 1 100 грн, в зимовий період 3 600грн); також зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_1 та доньки ОСОБА_5 .. Аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу на утримання доньки ОСОБА_4 та аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу на утримання доньки ОСОБА_5 не забезпечують справедливого балансу між його правами, як платника аліментів, та матеріальним забезпеченням його дітей, а тому вважає, що все це є правовою підставою для зменшення розміру аліментів. 
Крім того, з моменту вирішення судом питання про стягнення аліментів на доньку ОСОБА_4 , у зв`язку із загостренням хронічних захворювань та появою нових діагнозів, у нього значно погіршився стан здоров`я, він змушений періодично проходити лікування та обстеження, що вимагає значних затрат. 
Згідно з декларацією за 2018 рік, яку подала відповідачка ОСОБА_2 , її заробітна плата складає 194 893 грн, що на місяць складає 16 241,08 грн, а розмір аліментів, що він сплатив на утримання доньки ОСОБА_4 , складає 28 681 грн.
Оскільки він не має можливості сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини всіх і видів заробітку (доходу), просив зменшити розмір аліментів, визначених рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 14 червня 2017 року, що залишене в силі постановою Верховного Суду від 09 серпня 2018 року, та стягувати з нього на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з моменту набрання рішенням суду законної сили і досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 травня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
На рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 травня 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. 
Посилається не те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що судом належним чином не оцінено докази стосовно стану здоров`я позивача, матеріального становища позивача та відповідача. Він змушений орендувати квартиру для власного проживання, також зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дружини ОСОБА_6 та доньки ОСОБА_7 . Аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу на утримання доньки ОСОБА_4 та аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу на утримання доньки ОСОБА_5 не забезпечують справедливого балансу, порушують права дітей нерівним їх забезпеченням. 
На апеляційну скаргу ОСОБА_2 подала відзив, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
За змістом частин 4, 6 статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб); справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із частинами 4, 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з огляду на наступне.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження зміни майнового стану позивача після ухвалення рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 14 червня 2017 року, яким вже було зменшено розмір стягуваних з ОСОБА_1 аліментів за рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 12 травня 2016 року. Позивачем підписано з Управлінням ДСНС України у Чернівецькій області контракт на п`ять років, його стан здоров`я не перешкоджає виконанню його трудових обов`язків та зміна стану здоров`я не впливає на можливість сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Позивачем також не надано доказів покращення майнового стану відповідача.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Кам`янець-Подільського міського районного суду Хмельницької області від 18 липня 2016 року розірвано. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася донька ОСОБА_4 ..
Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 14 червня 2017 року скасовано рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 04 квітня 2017 року та зменшено розмір стягуваних з позивача ОСОБА_1 аліментів за рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці з 1/3 на 1/4 частку його заробітку.
Постановою Верховного Суду від 09 серпня 2018 року рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 14 червня 2017 року залишено без змін.
Також встановлено, що 29.09.2016 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 , від якого у них народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 22 травня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на утримання дружини ОСОБА_1 1/16 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьохрічного віку. Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 23 липня 2019 року рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 22 травня 2019 року в цій частині залишено без змін.
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України).
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.
Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (частина 1 статті 184 СК України).
При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. 
Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Відповідно до статті 183 та статті 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й інші норми щодо обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Частиною третьою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 89 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог статей 12, 81 ЦПК України, встановивши, що ОСОБА_1 є працездатною особою, утримань по кредитних зобов`язаннях немає, може сплачувати аліменти у розмірі визначеному рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 14 червня 2017 року. Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження зміни майнового стану позивача після ухвалення рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 14 червня 2016 року в сторону погіршення у результаті втрати роботи або неможливості працювати за станом здоров`я, що перешкоджає виконанню його трудових обов`язків, та зміна стану здоров`я не впливає на можливість сплачувати аліменти у визначеному – зменшеному розмірі.
Доводи апеляційної скарги про те, що аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу на утримання доньки ОСОБА_4 та аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу на утримання доньки ОСОБА_5 не забезпечують справедливого балансу, порушують права дітей нерівним їх забезпеченням, не заслуговують на увагу, оскільки розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. 
Колегія суддів враховує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, а особливо на перших роках її життя, у зв`язку з чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного. 
Також колегія суддів звертає увагу на те, що сукупний розмір аліментів, які стягуються на малолітню дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та її матір, а також на малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не перевищує встановлений законом загальний розмір відрахувань із заробітної плати позивача, встановлений статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження», та відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження зміни майнового стану, погіршення здоров`я після винесення судових рішень про стягнення аліментів, які б стали підставою для зменшення розміру аліментів.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у цивільній справі № 194/629/17-ц (провадження № 61-37792св18). 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло б призвести до неправильного вирішення справи, фактично апелянт наводить ті ж аргументи, яким дана оцінка судом в мотивувальній частині рішення.
Рішення суду першої інстанції містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Колегія суддів вважає, що належних та допустимих доказів для спростування висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, передбачених статтями 76, 77, 78 ЦПК України, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення відповідно до ст. 376 ЦПК України, апеляційна скарга не містить.
Враховуючи наведене, відповідно до вимог статті 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 травня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                І.М. Литвинюк                                                         
Судді:                                                         О.О. Одинак 

                               Н.Ю. Половінкіна