ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Московська, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6apladm.ki.court.gov.ua

Головуючий суддя у першій інстанції: Заяць О.В.                                                                                                       Суддя-доповідач: Епель О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 липня 2020 року                                                                                        Справа № 620/3648/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді:                                Епель О.В., 
суддів:                                               Губської Л.В., Мєзєнцева Є.І., 
за участю секретаря                      Лісник Т.В.,
представника відповідача                    Качанока О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Києві апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Папернянський кар`єр скляних пісків» та Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року у справі 

за позовом          товариства з обмеженою відповідальністю 
«Папернянський кар`єр скляних пісків»

до                     Головного управління Державної податкової служби 
у Чернігівській області

про                     визнання протиправними та скасування 
податкових повідомлень-рішень, 

В С Т А Н О В И В :

          Історія справи.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Папернянський кар`єр скляних пісків» звернулося до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.09.2019 №№ 00000150500, 00000160500 та від 13.09.2019 №№ 00000573306, 00000583306.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 16.09.2019 № 00000160500.
У задоволенні позову в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Постановляючи таке рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наступного:
1) щодо ППР від 13.09.2019 №№ № 00000573306, № 00000583306 (нарахування штрафних санкцій та пені за несвоєчасну сплату ПДФО та військового збору): ТОВ «Папернянський кар`єр скляних пісків» у жовтні 2018 року було здійснено нарахування дивідендів фізичним особам, що є підставою для перерахування ним як податковим агентом до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору в повному обсязі у строки, установлені ПК України для місячного податкового періоду, тобто не пізніше 30.11.2018.
При цьому, суд дійшов висновку, що позивачем несвоєчасно перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.
2) щодо ППР від 16.09.2019 № 00000150500 (збільшення суми зобов`язання з податку на прибуток): позивачем не надано документів, що підтверджують фактичне отримання палива від ТОВ «Пром Гарант Плюс», зокрема чеків з АЗС та/або заправочних відомостей, авторизаиійних відповідей, квитанцій терміналу, та не відображено заправку автомобіля пальним.
Разом з тим, суд звернув увагу на те, що в судовому засіданні, допитані свідки, повідомили, що під час заправки чеки або інші документи не отримували, до шляхових листів їх не долучали.
Ухвалюючи рішення в частині задоволення позовних вимог (щодо визнання протиправним та скасування ППР про нарахування зобов`язань з ПДВ), суд першої інстанції виходив з того, що господарські операції позивача з ПП «АВА И КО» підтверджуються відповідними первинними документами та  є реальними.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач та відповідач подали апеляційні скарги.
Позивач у своїй скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції у частині відмови в задоволенні позовних вимог, стверджуючи, що суд першої інстанції не перевірив та не дослідив обставин, на які він посилається, а саме щодо сплати ним ПДФО та військового збору при виплаті дивідентів фізичним особам, а також, що ним здійснено у відповідності до вимог чинного законодавства документальне оформлення отримання палива від ТОВ «Пром Гарант Плюс».
З цих та інших підстав позивач вважає, що судом першої інстанції неповно встановлено обставини цієї справи та порушено норми матеріального і процесуального права, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції у частині відмови в задоволенні його позовних вимог та ухвалити в цій частині нову постанову, якою позов задовольнити повністю.
Відповідач у своїй скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові.
В обґрунтування заявлених апеляційних вимог відповідач посилається на те, що операції позивача з ПП «АВА И КО» є безтоварними, що зазначений контрагент позивача не має технічної спроможності та ресурсів для їх вчинення, а також, що документальне оформлення операцій за відсутності їх реального здійснення не  є підставою для формування відповідних показників податкової звітності.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.05.2020 та від 10.06.2020 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційні скарги та призначено справу до судового розгляду.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому він просить залишити її без задоволення, стверджуючи про необґрунтованість та безпідставність доводів відповідача.
Від відповідача відзив на апеляційну скаргу позивача не надходив.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.06.2020 витребувано додаткові докази та продовжено строк розгляду справи.
28.07.2020 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення судового розгляду у зв`язку з мігренеподібним нападом, у задоволенні якого ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.07.2020, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено.
Разом з тим, у рішенні Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 по справі «Смірнова проти України» зазначено, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.
Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, товариство з обмеженою відповідальністю «Папернянський кар`єр скляних пісків» (далі - ТОВ «Українські оптичні системи») (ЄДРПОУ 22830723) є юридичною особою, зареєстровано як платник ПДВ та перебуває на обліку в ГУ ДПС у Чернігівській області.
1. Між позивачем і ПП «АВА И КО» укладено договір № 3/05 від 17.05.2018, предметом якого є виконання вказаним підприємством робіт з улаштування асфальтобетонного покриття.
У зазначеного контрагента позивача ПП «АВА И КО» наявна ліцензія №  2013048262 від 28.02.2018 на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону.
Відповідно до інформації з ресурсу «Dozorro» ПП «АВА И КО» є учасником тендерних процедур за системою «Prozorro» і неоднаразово ставоло переможцем тендерів.
Відповідно з інформації з офіційного сайту ДПС України у ПП «АВА И КО» відсутній податковий борг та ПП знаходиться у реєстрі платників ПДВ.
Виконання умов вищевказаного договору підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт, довідками про вартість виконаних робіт та витрат, складеними відповідно з вимогами ДСТУ БД.1.1-1:2013 «Правила визначення вартості будівництва», які містять відповідні реквізити та відомості про вчинені операції, а також розрахунковими документами, що підтверджують оплату позивачем робіт, виконаних вказаним підприємством.
2. ТОВ «Папернянський кар`єр скляних пісків» документально оформлено придбання бензину та скрапленого газу у ТОВ «Пром Гарант Плюс» (код ЄДРПОУ39726851).
Між позивачем та ТОВ «Пром Гарант Плюс» укладено договір поставки від 06.10.2016 № 091/174 на відпуск товарів з АЗС.
Документів, які б підтверджували фактичне отримання палива від ТОВ «Пром Гарант Плюс», а саме: чеків з АЗС та/або заправочних відомостей, авторизаційних відповідей, квитанцій терміналу, буд- яких інших документів, що підтверджують отримання палива в зазначеного контрагента (не відображено заправку автомобіля пальним), позивачем не надано.
3. У жовтні 2018 року позивачем здійснено нарахування дивідендів фізичним особам ОСОБА_1 в сумі 490000,0 грн. (з них ПДФО 24500,00 грн.) та ОСОБА_2 в сумі 490000,00 грн. (з них ПДФО 24500,00 грн.). ПДФО нарахований в жовтні, а до бюджету станом на 30.11.2018 перерахований не в повному обсязі.
З 27.06.2019 по 06.08.2019 ГУ ДПС в Чернігівській області було проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ «Папернянський кар`єр скляних пісків» з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, за результатами якої складено акт від 13.08.2019 № 609/14/22830723.
У вказаному акті перевірки контролюючим органом встановлено порушення позивачем:
1) п.п. 5, 7, 21 П(С)БО 15 «Дохід», п.п. 5, 6, 18 П(С)БО 16 «Витрати», п. 134.1 ст.  134 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на прибуток на загальну на суму 59225,00 грн., у т.ч. за 2016 рік на суму 13711,00 грн., за 1 кв. 2017 на суму 3960 грн., за 1 півріччя 2017 на суму 3960,00 грн., за 3 квартали 2017 на суму 3960 грн., за 2017 рік на суму 3960 грн., за 3 квартали 2018 на суму 13851 грн., за 2018 рік на суму 27703 грн., за 1 квартал 2019 на суму 13851 грн.;
2) п.п. 198.1, 198.2 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України встановлено заниження податку на додану вартість загальну суму на суму 486748 грн., в т.ч. жовтень 2016 на суму 5161 грн., листопад 2016 на суму 3314 грн., грудень 2016 на суму 5066 грн., січень 2017 на суму 4400 грн., за травень 2018 на суму 78983 грн., червень 2018 на суму 334561 грн., липень 2018 на суму 55263 грн.;
3) пп. 168.1.2, 168.1.5 п. 168.1 ст. 168; п.п. «а», п.п. «г», п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, а саме несвоєчасно перераховано податок на доходи з фізичних осіб в сумі 29000,0 грн., в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо своєчасності перерахування податку на доходи фізичних осіб до бюджету в періоді, що перевірявся;
4) пп. 168.1.2, 168.1.5 п. 168.1 ст. 168; п.п. «а», п.п. «к» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, п.161 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, а саме несвоєчасно перераховано військовий збір в сумі 8700,0 грн., в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань, щодо своєчасності перерахування військового збору до бюджету в періоді, що перевірявся.
Позивачем надано заперечення на вказаний акт перевірки з додатками.
Листом від 11.09.2019 №/10/25-01-05-01-06 «Про надання відповіді на заперечення» відповідач повідомив позивача про те, що частково задовольняє заперечення платника в частині порушень, виявлених по взаємовідносинах з ТОВ «Стрижень».
18.09.2019 на адресу позивача надійшли:
1) податкове повідомлення-рішення від 16.09.2019 № 00000150500, яким товариству збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму 56205,00 грн. та нараховані штрафні санкції у сумі 14051,00 грн., а всього 70256,00 грн.;
2) податкове повідомлення-рішення від 16.09.2019 № 00000160500, яким товариству збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість у сумі 452681,00 грн. та нараховані штрафні санкції у сумі 113170,00 грн., а всього 565851,00 грн.
20.09.2019 на адресу позивача надійшли:
1) податкове повідомлення-рішення від 13.09.2019 № 00000573306, яким товариству збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на 9500,00 грн. (штрафні санкції) та нарахована пеня у сумі 414,84 грн., а всього 9914,84 грн.;
2) податкове повідомлення-рішення від 13.09.2019 № 00000583306, яким товариству збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «військовий збір» на суму 2850,00 грн. (штрафні санкції) нарахована пеня у сумі 124,45 грн., а всього 2974,45 грн.
На податкові повідомлення-рішення позивач подав скаргу до Державної податкової служби України.
Рішенням № 10667/1/99-00-08-05-01 від 25.11.2019 ДПС України залишило без змін оскаржувані рішення, а скаргу позивача - без задоволення.
Позивач, вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, звернувся до суду з цим позовом.
Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України), ДСТУ БД.1.1-1:2013 «Правила визначення вартості будівництва» (далі - ДСТУ), Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 15 «Доходи», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року №290 (далі - П(С)БО 15).
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Щодо податку на прибуток підприємств та ПДВ.
Згідно з пп. 14.1.39, 14.1.175 п. 14.1 статті 14 ПК України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування податком на прибуток є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.
Пунктом 5 П(С)БО 15 визначено, що дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює, зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена».
Згідно з п. 7 П(С)БО 15 визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансової доходи, інші доходи.
Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) це загальний дохід (виручка) від продукції, товарів, робіт або послуг без вирахування наданих знижок, повернення раніше продати них товарів та непрямих податків і зборів (податку на додану вартість, акцизного збору тощо).
Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) визначається шляхом доходу від реалізації продукції, товарів, робіт, послуг наданих знижок, вартості раніше проданих товарів, доходів, що за договорами належать комітентам (принципалам тощо), та податків і зборів. До складу інших операційних доходів включаються суми інших доходів від операційної діяльності підприємства, крім чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), зокрема: дохід від операційної оренди активів; дохід від операційних курсових різниць; відшкодування раніше списаних активів; дохід від роялті, відсотків, отриманих на залишки коштів на поточних рахунках в банках, дохід від реалізації оборотних активів (крім фінансових інвестицій), необоротних активів, утримуваних для продажу, та групи вибуттю
До складу фінансових доходів включаються дивіденди, відсотки та інші доходи, отримані від фінансових інвестицій (крім доходів, які обліковуються за методом участі в капіталі).
До складу інших доходів, зокрема, включаються дохід від реалізації фінансових інвестицій, дохід від неопераційних курсових різниць та інші доходи, які виникають у процесі господарської діяльності, але не пов`язані з операційною діяльністю підприємства.
Пунктами 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг. 
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 ПК України, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
- придбанням або виготовлення товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди, почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до підпункту «а» пункту 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше - дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку -дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку.
Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені; для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).
Відповідно до ДСТУ первинними обліковими документами в будівництві є довідки про вартість виконаних робіт та витрат (форма КБ-За), акти приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в).
Щодо ПДФО та військового збору.
Згідно з п. 162.1 ст. 162 ПК України платниками податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.
Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.
Згідно підпункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України тимчасово, до надрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір у розмірі 1,5 відсотка об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.
Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.
Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.
У пп. 170.5.1, 170.5.3, 170.5.4 п. 170.5 ст. 170 ПК України визначено, що податковим агентом платника податку під час нарахування на його користь дивідендів є емітент корпоративних прав або за його дорученням інша особа, яка здійснює таке нарахування. 
Дивіденди, нараховані платникові за акціями або іншими корпоративними правами, що мають статус привілейованих або інший статус, для цілей оподаткування прирівнюються до виплати заробітної плати з відповідним оподаткуванням.
Доходи, зазначені у п. 170.5 ст. 170 ПК України, остаточно оподатковуються податковим агентом під час їх нарахування платнику податку за ставкою, визначеної пп. 167.5.1, 167.5.2 п. 167.5 ст. 167 ПК України.
Згідно з пп. «а» п. 176.2 ст. 176 особи, які відповідно до ПК України мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.
Відповідно до пп. 168.1.2, 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 ПК України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету. 
Якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду. 
Пунктом 176.2 «ґ» ст. 176 ПК України передбачено, що особи, які мають статус податкових агентів у разі неповної чи несвоєчасної сплати суми податку на доходи фізичних осіб несуть за це відповідальність, яка передбачена цим ПК України.
Висновки суду апеляційної інстанції.
1. Щодо податку на прибуток підприємств та ПДВ (ППР від 16.09.2019 №№  00000150500, 00000160500).
Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що правовою підставою для формування платником податків його зобов`язань з ПДВ та податку на прибуток є первинні документи, які повинні підтверджувати фактичне виконання відповідних операцій та їх зв`язок з господарською діяльністю суб`єкта господарювання.
Щодо ППР від 16.09.2019 № 00000160500 (нарахування зобов`язань з ПДВ).
Перевіряючи доводи апеляційної скарги відповідача, колегія суддів звертає увагу на те, що операції позивача з ПП «АВА И КО» за договором про виконання робіт з улаштування асфальтобетонного покриття (№ 3/05) підтверджуються відповідними первинними документами (у тому числі, актами приймання виконаних будівельних робіт, довідками про вартість виконаних робіт та витрат, розрахунковими документами, банківськими виписками), які складені у відповідності з вимогами до первинних документів, зокрема, саме такого виду операцій та характеру господарської діяльності, містять необхідні відомості про виконувані операції та реквізити.
При цьому, апеляційний суд зазначає, що специфіка робіт за вказаним договором відповідає господарській діяльності зазначеного контрагента позивача та здійснюється ним систематично, на професійній дозвільній основі на підставі відповідної ліцензії. 
Водночас, доводи апелянта - відповідача про те, що ПП «АВА И КО» не має технічних ресурсів та можливостей для провадження відповідних операцій, засновуються на припущеннях та підтверджуються достатніми і необхідними в розумінні адміністративного процесуального законодавства доказами, а сама лише інформації з баз органів ДПС такими доказами не є.
Тож, доводи апелянта - відповідача про те, що операції позивача з ПП «АВА И КО» є безтоварними, засновуються на припущеннях, які відповідно до статті 242 КАС України не можуть бути покладені в основу судового рішення.
Разом з тим, апеляційний суд відзначає, що постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб`єкта владних повноважень (частина друга статті 77 КАС України).
У свою чергу податковим законодавством презюмується правомірність рішень, дій та бездіяльності платника податків (стаття 4 ПК України).
Зазначене в сукупності обумовлює покладення обов`язку доказування в податкових спорах на податковий орган, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для нарахування платнику податків спірних податкових зобов`язань, та правомірність прийняття свого рішення.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 817/149/17, від 29.03.2018 у справі № 813/2758/16.
Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), викладену в п. 50 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України», в якому ЄСПЛ, зокрема зазначив, що  перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним
У рішеннях від 09 січня 2007 року у справі «Інтерсплав проти України», від 10 березня 2010 року у справі «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії» ЄСПЛ наголосив, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.
Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки Європейського суду з прав людини є джерелом права.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності податкового повідомлення-рішення від 16.09.2019 № 00000160500, наявністю правових підстав для задоволення позову в цій частині вимог та вважає, що апелянтом - відповідачем не доведено зворотного.
Щодо ППР від 16.09.2019 № 00000150500 (нарахування зобов`язань з податку на прибуто підприємств).
Перевіряючи доводи апеляційної скарги позивача, колегія суддів зазначає, що операції позивача з ТОВ «Пром Гарант Плюс» за договором поставки від 06.10.2016 № 091/174 на відпуск товарів з АЗС не підтверджуються відповідними первинними документами, зокрема чеками з АЗС, заправочними відомостями, авторизаційними відповідями, квитанціями терміналу та/або іншими документами, які підтверджують отримання позивачем палива в зазначеного контрагента (в яких було б відображено заправку автомобіля пальним).
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги, що свідки, які були допитані судом першої інстанції, а саме ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (головний бухгалтер), повідомили, що під час заправки чеки або інші документи не отримували, до шляхових листів їх не долучали.
Разом з тим, судова колегія відзначає, що вказані операції за своїм характером та специфікою сфери господарювання зумовлюють необхідність підтвердження їх вчинення відповідними доказами (первинними документами), вказаними вище.
При цьому, у своїй апеляційній скарзі позивач не спростовує відсутність у нього відповідних документів (доказів) та не наводить обґрунтованих доводів на підтвердження товарності таких операцій.
Втім, аналізуючи доводи апеляційної скарги про те, що обов`язок доказування в адміністративних справах покладається на відповідача, колегія суддів зазначає, що такий обов`язок дійсно регламентований частиною другою статті 77 КАС України, але він не є абсолютним і не позбавляє необхідності позивача дотримуватися вимог частини першої цієї ж норми адміністративного процесуального законодавства, та подавати докази на підтвердження власних доводів.
Водночас, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що матеріалами перевірки, проведеної контролюючим органом у відношенні позивача, підтверджується правомірність нарахування йому спірних зобов`язань з податку на прибуто підприємств за ППР від 16.09.2019 № 00000150500, що в сукупності зумовлює відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині вимог.  
2. Щодо ПДФО та військового збору (ППР від 13.09.2019 №№  00000573306, 000000583306).
Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що дивіденди, які виплачуються суб`єктом господарювання на користь фізичних осіб, є їхнім доходом, що оподатковується ПДФО та військовим збором, а такий суб`єкт господарювання - податковим агентом у розумінні чинного законодавства.
Разом з тим, податковим законодавством регламентовано порядок сплати податковим агентом ПДФО та військового збору з дивідендів, зокрема єдиним документом та, у разі нарахування, але не виплати дивідендів, не пізніше, ніж у місячний строк.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги позивача, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем у жовтні 2018 року були нараховані, але не виплачені, дивіденди ОСОБА_1 в сумі 490000,00 грн. та ОСОБА_2 в сумі 490000,0  грн. Тож, у місячний строк (до 30.11.2018) позивач був зобов`язаний сплатити єдиним платежем до бюджету відповідні суми ПДФО та військового збору, однак такий обов`язок своєчасно та в повному обсязі не виконав.
Водночас, доводи апелянта - позивача про те, що наказами про виплату дивідендів від 07.11.2018 № 82-П, від 30.11.2018 № 89-П, від 12.12.2018 № 93-П, від 21.12.2018 № 94-П, від 18.01.2019 № 13-П та відповідними розрахунками, а також банківськими виписками і платіжними дорученнями /т.3 а.с.158-196/, підтверджується належне виконання ним вищевказаних зобов`язань, колегія суддів відхиляє, оскільки такі документи навпаки підтверджують факт порушення наведених вимог податкового законодавства щодо порядку та строків сплати ПДФО і військового збору при нарахування та виплаті дивідендів.
Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності прийняття контролюючим органом податкових повідомлень-рішень від 13.09.2019 №№ 00000573306, 000000583306 та відсутності підстав для задоволення позову в цій частині вимог.
Отже, судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Папернянський кар`єр скляних пісків» та Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області підлягають залишенню без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року - без змін.
Розподіл судових витрат.
          З огляду на результат розгляду цієї справи, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
          Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Папернянський кар`єр скляних пісків» та Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Повний текст судового рішення виготовлено 29 липня 2020 року.

Головуючий суддя          

Судді: