Ухвала
15 липня 2020 року
м. Київ
справа №1616/2594/2012
провадження №61-8182ск20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 27 січня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року за заявами ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради про стягнення з повнолітніх дітей аліментів та додаткових витрат, викликаних інвалідністю, 
ВСТАНОВИВ:
24 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа по справі № 1616/2594/2012 про стягнення з ОСОБА_2 на її користь боргу по аліментам на суму 4600 грн.
Вказані заяви були зареєстровані місцевим судом та їм присвоєно наступні номера проваджень: 6/553/30/2020, 6/553/31/2020.
Ухвалами Ленінського районного суду м. Полтави від 27 січня 2020 року заяву ОСОБА_1 - повернуто.
Повертаючи заяви, суд першої інстанції виходив із того, що заявником вже подано аналогічні заяви, які згідно автоматизованої системи документообігу перебувають в провадженні іншого судді, тому вказані заяви підлягають поверненню на підставі пункту 6 частини 4 статті 185 ЦПК України.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року ухвали суду першої інстанції від 27 січня 2020 року залишено  без  змін.
У травні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , яка ухвалою Верховного Суду від 04 червня 2020 року залишена без руху, оскільки не відповідала вимогам статті 392 ЦПК України.
У встановлений судом строк заявник надав матеріали на усунення недоліків касаційної скарги.
В касаційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 27 січня 2020 року про повернення заяви ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа по справі №1616/2594/2012, провадження 6/553/30/2020 та постанову Полтавського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року, ухвалити нове рішення про задоволення її заяви, посилаючись на порушення норм процесуального права.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. Зокрема, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Відповідно до абзацу 4 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389  ЦПК  України,  в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає порушення судами норм процесуального права при ухвалені цих рішень. 
ОСОБА_1 посилається на те, що судом першої інстанції, із висновками якого погодився апеляційний суд, неправомірно повернуто її заяву на підставі статті 185 ЦПК України.
Касаційна скарга подана у передбачені статтею 390 ЦПК України строк та з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України.
Оскільки викладені в касаційній скарзі доводи викликають необхідність їх перевірки, слід відкрити касаційне провадження у даній справі та витребувати матеріали справи.
Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ :
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 27 січня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року у даній справі.
Витребувати з Ленінського районного суду м. Полтави цивільну справу № 1616/2594/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради про стягнення з повнолітніх дітей аліментів та додаткових витрат, викликаних інвалідністю.
Надіслати учасникам справи копію касаційної скарги та додані до неї документи, роз`яснити їх право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали.
До відзиву необхідно додати докази надсилання відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                                       Є. В. Петров
 
                                                                                                                                  С. Ю. Мартєв
 
                                                                                                                             В. М. Сімоненко