Ухвала        
03 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 361/2430/18
провадження № 61-12338ск20 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Луспеника Д. Д. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про поділ житлового будинку та надвірних будівель в натурі,
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним вище позовом.
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області                    від 04 лютого 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 лютого 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено.
18 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду                із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду                 від 02 липня 2020 року з пропуском строку на касаційне оскарження. 
Відповідно до частини першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
У клопотанні, доданому до касаційної скарги,  ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки копію постанови Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року нею отримано 18 липня 2020 року, на підтвердження чого надала відповідні докази.
Проте, оскільки у липні місяці 31 календарний день, останнім 30-им днем           з дня отримання копії постанови апеляційного суду є 17 серпня 2020 року,       а касаційну скаргу подано 18 серпня 2020 року, тобто на 31 день.
Разом із цим, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції).
Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права.
Зважаючи на те, що визначений частиною другою статті 390 ЦПК України процесуальний строк пропущено лише на один день з причини неправильного обрахування заявником цього строку, враховуючи співмірність тривалості такого пропуску із правом заявника на касаційне оскарження судового рішення, пропущений процесуальний строк слід поновити.
Крім того, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що                    у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права 
у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Касаційна скарга  ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону. 
Так, у касаційній скарзі заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.
За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.
Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України, статтями 4, 6 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Клопотання  ОСОБА_1  про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 рокузадовольнити.
Поновити  ОСОБА_1  строк на касаційне оскарженняпостанови Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог цієї ухвали до 05 жовтня 2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.  
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                          Д. Д. Луспеник