ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6723/20 Справа № 182/7869/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Рунчева О. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Пищиди М.М.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.
 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
                                В С Т А Н О В И Л А:
       У листопаді 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
       В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 звернувся до АТ комерційний банк «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 08.09.2017 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
       Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 2.1.1.2.5, п. 2.1.1.2.6 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що до прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.
       Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві.
       Одночасно пунктом 1.1.3.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору.
       Відповідач зобов`язався на підставі п. 2.1.1.5.5. Договору погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором; слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Договору, а у разі невиконання зобов`язань за Договором, у відповідності до п. 2.1.1.5.6, на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку.
       Згідно п. 2.1.1.3.3. договору, відповідач доручив Банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену Тарифами Банку при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов`язань, які згідно п.п. 2.1.1.12.9 Договору списувати з будь-якого рахунку відкритого в Банку (у т.ч. з карткового рахунку) грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань, у тому числі Мінімального обов`язкового платежу.
       Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законом порядку.
       У порушення ст.ст. 526,527,530,1054 ЦК України та умов Договору відповідач зобов`язання за вказаним Договором належним чином не виконала та станом на 14.07.2019 року заборгованість відповідача за Договором склала 36127,24 грн., яка складається з наступного: - 18010,54 грн. – заборгованість за тілом кредиту; - 14607,59 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 1312,57 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками; - 0,00 грн. – нарахована пеня за прострочене зобов`язання; - 0,00 грн. – нараховано пені за несвоєчасність сплати бору на суму від 100 грн. а також штрафи відповідно п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина). - 1696,54 грн. - штраф (процентна складова).
       Враховуючи зазначене, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Договором у розмірі 36 127,24 грн та понесені ним судові витрати.
       Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2020 року позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за Договором № б/н 08.09.2017 року в сумі 18 010 грн. 54 коп. (вісімнадцять тисяч десять грн. 54 коп.)
       Вирішено питання щодо судового збору (а.с.63-69).
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні вимог відмовити. 
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права (а.с.82-83).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.
       Судом першої інстанції встановлено, що 08.09.2017 року відповідач ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. 
       У заяві зазначені прізвище, ім`я та по батькові відповідача, дата народження, місце проживання, паспортні дані, телефон, підпис особи. Також, в заяві зазначено, що ця заява, разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, правилами та умовами обслуговування та кредитування, зазначеними в рекламному буклеті, складають між особою та банком договір про надання банківських послуг (а.с.8).
       З розрахунку заборгованості за договором № б/н станом на 17.07.2019 року видно, що відповідач користувався кредитними коштами, при цьому, періодично здійснював погашення кредиту, зокрема останній раз 11.06.2018 року внесено 100 грн. для погашення боргу за наданим кредитом, що підтверджує наявність між сторонами договірних кредитних правовідносин (а.с.7-зврот).
       Позивач, надавши відповідачу ОСОБА_1 можливість розпоряджатись кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту виконав свої зобов`язання за Договором, тоді, як відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість, яку банк нарахував станом на 17.07.2019 в розмірі 36127,24 грн. яка складається з наступного: 18010,54 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 14607,59 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1312,57 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. – нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 0,00 грн. – нараховано пені за несвоєчасність сплати бору на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1696,54 грн. - штраф (процентна складова).
       Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції. Між тим, не може погодитись з висновками суду в частині вирішення питання розподілу судових витрат.
       За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), виначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
       Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
       Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
       Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
       За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
       У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
       Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
       За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
       Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
       Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
       Надані позивачем докази: анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 08.09.2017 року, розрахунок заборгованості, копія паспорта; довідка про видачу кредитних карток, довідка щодо встановлення кредитного ліміту є належними та допустимими, у розумінні ст. ст. 58-59 ЦПК України та підтверджують наявність між сторонами кредитних правовідносин і вказують на те, що відповідач ОСОБА_1 , відповідно до наданого позивачем розрахунку, користувався кредитними коштами, наданими йому ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», за договором б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
       Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів вважає, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд – шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
       Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту. 
       Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що у зв`язку зі встановленою йому другою групою інвалідності по психічному захворюванню, він не міг повністю розуміти значення своїх дій і що його змусила оформити кредитну картку третя особа, яка згодом і користувалася нею, оскільки належних доказів зазначеного суду не надано. Відповідного клопотання про призначення судово-медичної експертизи для встановлення того, що на час отримання кредиту він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними при отриманні кредиту у ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідач не заявляв, а суд позбавлений вирішувати таке питання з власної ініціативи, згідно вимог ст. 81 ЦПК України.
       Однак, задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягнув судові витрати у розмірі 957,68 грн. Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
       Судом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом другої групи. 
       Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».
       Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       Згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.
       В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
       Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
       Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача щодо не врахування судом першої інстанції того, що він звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.
       Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та неправомірно стягнув судовий збір з відповідача на користь позивача, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду в частині стягнутого з відповідача на користь позивача судового збору – скасуванню, на підставі ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового рішення в цій частині, з вищенаведених підстав.
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити частково.
       Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2020 року в частині вирішення питання розподілу судових витрат скасувати та ухвалити нове судове рішення.
       Компенсувати акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 957,68 грн, за рахунок держави.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.
       Судді: