Ухвала
04 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа № 554/4580/19
провадження № 61-12322ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло Інвест Полтава» на постанову Полтавського апеляційного суду від 14 липня 
2020 року у складі колегії суддів: Кузнєцової О. Ю., Гальонкіна С. А., Хіль Л. М., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло Інвест Полтава» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором оренди житла,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У травні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Житло Інвест Полтава» (далі - ТОВ «Житло Інвест Полтава») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором оренди житла.
 
Позов мотивовано тим, що будівля гуртожитку літ. «А-9», що розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить ТОВ «Житло Інвест Полтава» на праві спільної часткової власності разом із мешканцями гуртожитку, які набули права власності шляхом укладення договорів купівлі - продажу кімнат.
 
З відповідачем ОСОБА_4 укладений договір оренди кімнати № НОМЕР_1 від 
12 липня 1996 року, за умовами якого за користування відповідачами зазначеною кімнатою встановлюється відповідна плата, без встановлення строку його дії. Визначено, що розмір орендної плати (квартплати) за кімнати які належать на праві власності підприємству встановлюється окремо наказом адміністрації підприємства.
 
Посилаючись на те, що відповідачі не сплачують орендну плату за користування кімнатою та спожиті комунальні послуги у зв`язку з чим у них утворилася заборгованість у розмірі 40 185,39 грн. позивач просив задовольнити його позовні вимоги.
 
Короткий зміст ухвалених судових рішень 
 
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 29 серпня 2019 року позовні вимоги ТОВ «Житло Інвест Полтава» задоволено.
 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , 
ОСОБА_1 на користь ТОВ «Житло Інвест Полтава» заборгованість по орендній платі у розмірі 40 185,39 грн.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постановою Полтавського апеляційного суду від 14 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 задоволено. 
 
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 серпня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
 
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
У серпні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
ТОВ «Житло Інвест Полтава» у якій заявник просив скасувати постанову Полтавського апеляційного суду від 14 липня 2020 року та залишити в силі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 серпня 2019 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування 
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Ціна позову у даній справі становить 40 185, 39 грн та станом на 01 січня 
2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102,00*100=210 200,00).
 
Ураховуючи наведене, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону. 
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
 
За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
 
Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження.
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (справа «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обгрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло Інвест Полтава» на постанову Полтавського апеляційного суду від 14 липня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло Інвест Полтава» до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,   ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором оренди житла, відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:        	Г. І. Усик     І. Ю. Гулейков     О. В. Ступак