Постанова
іменем України
10 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 363/2372/18
провадження № 51-998км20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                            ОСОБА_4 ,
прокурора                                                               ОСОБА_5 ,
представника потерпілих                                   ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 5 липня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017110140001909, за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, жительки АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК.
Зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і встановлені ними обставини
За вищевказаним вироком ОСОБА_8 визнано винуватою та засуджено за ч. 2 ст. 367 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю, пов`язаною з виконанням організаційних адміністративно-господарських функцій та державною реєстрацією, на строк 1 рік без штрафу.
На підставі ст. 75 КК її звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладено обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК.
Крім того, цим вироком скасовано арешт, накладений ухвалами Васильківського міськрайонного суду Київської області від 2 квітня 2018 року та від 3 квітня 2018 року на земельні ділянки з кадастровими номерами 3210800000:01:026:0001 (площею 1,1652 га), 3210800000:01:026:0002 (площею 2 га), 3210800000:01:026:0003 (площею 2 га), 3210800000:01:026:0004 (площею 1,1919 га), що належать ОСОБА_9 і ОСОБА_10 . Ці речові докази у відповідності до вимог ст. 100 КПК повернуто власникам за належністю. 
Вирішено питання щодо процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватою у тому, що вона, обіймаючи посаду державного реєстратора КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району», маючи достатній досвід роботи у сфері реєстрації права власності, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинна була і могла їх передбачити, проявляючи службову недбалість, маючи реальну можливість належним чином виконати свої службові обов`язки, діючи всупереч Прикінцевим та перехідним положенням Закону України від 6 жовтня 2016 року № 1666-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності», перебуваючи на АДРЕСА_2 , отримавши подані ОСОБА_11 завідомо неправдиві документи, зокрема рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 квітня 2017 року у справі № 368/2242/17, не перевіривши за допомогою офіційного веб-порталу судової влади України в Єдиному державному реєстрі судових рішень наявність в електронній формі згаданого судового рішення і таким чином не встановивши факту відсутності такого рішення, не звернувшись до Києво-Святошинського районного суду щодо надання копії вищезазначеного рішення суду та не прийнявши рішення щодо зупинення розгляду заяви ОСОБА_11 про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, не виконала всіх дій, передбачених Прикінцевими та перехідними положеннями вищевказаного Закону.
Натомість ОСОБА_8 , використовуючи особистий ключ, який міститься на захищеному носієві особистих ключів із серійним номером 020358, перебуваючи за вищевказаною адресою 1 вересня 2017 року здійснила державну реєстрацію права власності ОСОБА_11 о 14:26 на земельну ділянку за кадастровим номером 3210945300:01:026:0135 площею 3,1919 га та о 14:40 год на земельну ділянку кадастровий номер 3210945300:01:026:0136 площею 3,1652 га, внаслідок чого ОСОБА_12 та ОСОБА_13 було завдано матеріальної шкоди на суму 41 624 118 грн, що на момент вчинення злочину у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та є тяжкими наслідками.
Апеляційний суд ухвалою від 21 листопада 2019 року апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 залишив без задоволення, а вирок місцевого суду – без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_14 , посилаючись на істотні порушення місцевим та апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону, котрі безпідставно прийняли рішення про скасування арешту із земельних ділянок за кадастровими номерами 3210800000:01:026:0001 (площею 1,1652 га), 3210800000:01:026:0002 (площею 2 га), 3210800000:01:026:0003 (площею 2 га), 3210800000:01:026:0004 (площею 1,1919 га), та усупереч вимогам ч. 12 ст. 100 КПК неправильно вирішили долю речових доказів – цих земельних ділянок.
Вважає, що місцевий суд повинен був застосувати вимоги ч. 12 ст. 100 КПК та залишити вказані земельні ділянки під арештом до моменту набрання законної сили рішенням суду у відповідному цивільному спорі.
На переконання потерпілого, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК, оскільки в ній не зазначено мотивів та підстав, виходячи з яких його апеляційну скаргу суд залишив без задоволення.
Тому просить змінити судові рішення в частині вирішення питання щодо долі речових доказів, а також накласти арешт на земельні ділянки за кадастровими номерами 3210800000:01:026:0001 (площею 1,1652 га), 3210800000:01:026:0002 (площею 2 га), 3210800000:01:026:0003 (площею 2 га) та 3210800000:01:026:0004 (площею 1,1919 га) до моменту вирішення питання про їх належність в порядку цивільного судочинства.
Позиції учасників судового провадження
Представник потерпілих підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити.
Прокурор вважала вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду законними та обґрунтованими, а касаційну скаргу потерпілого такою, що не підлягає задоволенню.
 
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Висновки судів обох інстанцій щодо винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК, за обставин, установлених у вироку, ґрунтуються на доказах, досліджених у порядку ч. 3 ст. 349 КПК, у тому числі на показаннях засудженого, який визнав вину у скоєнні інкримінованого їй діяння.
Крім того, у касаційній скарзі потерпілий не оскаржує висновків суду в частині призначеного ОСОБА_8 покарання, а тому суд касаційної інстанції не перевіряє судових рішень у цій частині.
Що стосується доводів, викладених у касаційній скарзі потерпілого ОСОБА_7 щодо допущених місцевим та апеляційним судами істотних порушень вимог кримінального процесуального закону в частині скасування арешту майна, то вони є необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Згідно з ч. 9 ст. 100 КПК питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.
Як убачається матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області ухвалою від 2 квітня 2018 року наклав арешти на земельні ділянки за кадастровими номерами 3210800000:01:026:0001 площею 1,1652 га та 3210800000:01:026:0004 площею 1,1919 га, розташовані в м. Бучі Київської області, які належать ОСОБА_9 , а ухвалою від 3 квітня 2018 року – на земельні ділянки за кадастровими номерами 3210800000:01:026:0002 площею 2 га та 3210800000:01:026:0003 площею 2 га, розташовані у м. Буча Київської області, які належні ОСОБА_10 .
Оскільки у даному кримінальному провадженні ухвалено обвинувальний вирок щодо ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК, цивільний позов потерпілими ОСОБА_15 та ОСОБА_16 у рамках цього провадження не заявлено, тому місцевий суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК вирішив питання про скасування арешту майна.
Разом з тим, вирішуючи питання щодо долі речових доказів у цьому кримінальному провадженні, місцевий суд дійшов висновку про необхідність повернення вказаних земельних ділянок за належністю.
З такими висновками суду першої інстанції Верховний Суд не погоджується.
Відповідно до ч. 12 ст. 100 КПК спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується у порядку цивільного судочинства.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження між ОСОБА_16 і ОСОБА_17 з одного боку та ОСОБА_9 й ОСОБА_10 з іншого боку існує спір про належність вищевказаних чотирьох земельних ділянок.
Водночас наведений факт залишився поза увагою місцевого суду, який за наявності спору про належність речових доказів (земельних ділянок) усупереч вимогам КПК (ч. 12 ст. 100 КПК) вирішив питання, що регулюються Цивільним кодексом України, зокрема про встановлення фактичного володіння майном, що могло бути вирішено лише в порядку цивільного судочинства.
На вказані порушення, допущені місцевим судом, на яких наголошував у апеляційній скарзі потерпілий, суд апеляційної інстанції не звернув уваги та їх не усунув.
Таким чином, доводи у касаційній скарзі потерпілого про неправильне вирішення судами попередніх інстанцій долі речових доказів – земельних ділянок з кадастровими номерами 3210800000:01:026:0001 (площею 1,1652 га), 3210800000:01:026:0002 (площею 2 га), 3210800000:01:026:0003 (площею 2 га) та 3210800000:01:026:0004 (площею 1,1919 га), є слушними.
На підставі наведеного Верховний Суд вважає, що постановлені відносно ОСОБА_8 судові рішення в частині вирішення долі речових доказів підлягають зміні, шляхом виключення з них рішення про передачу земельних ділянок із вищенаведеними кадастровими номерами за належністю. 
Не підлягає задоволенню прохання у касаційній скарзі потерпілого про накладення касаційним судом арешту на спірні земельні ділянки, оскільки  це питання не входить до компетенції Верховного Суду, який перевіряє дотримання судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.
З підстав наведеного касаційна скарга потерпілого підлягає частковому задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 5 липня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року щодо ОСОБА_8 змінити, виключивши з них рішення про передачу земельних ділянок з кадастровими номерами 3210800000:01:026:0001 (площею 1,1652 га), 3210800000:01:026:0002 (площею 2 га), 3210800000:01:026:0003 (площею 2 га), 3210800000:01:026:0004 (площею 1,1919 га) за належністю.
У решті вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                                    ОСОБА_2                                     ОСОБА_3