П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
  25 серпня  2020року                                                                                             м. Київ
 
Справа № 755/4870/20
Провадження: № 22-ц/824/9669/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О., 
суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 травня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Галагана В. І., 
у справі за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання,
 
в с т а н о в и в :
 
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом доОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання, в якому просив стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, в розмірі 1/3 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму відповідного віку, до закінчення донькою навчання, але не довше ніж до досягнення донькою 23 років
Позов обґрунтовував тим, що від зареєстрованого шлюбу сторони мають повнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Починаючи з 01вересня 2015 року донька проживає разом із нимта знаходиться на його повному матеріальному забезпеченні. Крім того, донька ОСОБА_3 продовжує навчання в Київському державному коледжі туризму та готельного бізнесу згідно Договору № 18/1-ГРС/Б/з/К/Н від 13 вересня 2019 року, укладеного між коледжом та ним, ОСОБА_1 , який сплачує кошти за навчання. Оскільки донька проживає разом із ним, знаходиться на його повному матеріальному забезпеченні та віноплачує вартість її навчання, тому вимушений звернутись з даним позовом до суду.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 травня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання відмовлено. 
Не погодившись із таким судовим рішенням,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог. 
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що районний суд дійшов помилкового висновку стосовно того, що на час ухвалення оскаржуваного рішення наявне рішення Яготинського районного суду м. Києва від 23 січня 2020 року, яке набрало чинності 22 березня 2020 року, про стягнення з нього, позивача на користь відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки у розмірі ј частини його доходу, на час навчання до досягнення нею 23 років, оскільки вказане рішення оскаржується у Київському апеляційному суді. Також вказує, що висновок суду першої інстанції  про набрання 22 березня 2020 року законної сили рішення Яготинського районного суду Київської області суперечить доказам у справі, а саме копією виконавчого листа від 23 січня 2020 року та постановою Яготинського ВДВС про відкриття виконавчого провадження, в яких зазначено, що рішення суду набрало законної сили 23 січня 2020 року.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 липня 2020 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження. 
У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Масеха Б. О. в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на законність та обґрунтованість рішення просив залишити його без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно  ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним  є рішення, ухвалене  судом відповідно до норм матеріального  права із дотриманням  норм  процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому  засіданні.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають спільну повнолітню доньку,  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
02 березня 2009 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 2-1168/1/09 стягнуто з   ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 14 січня 2009 року, у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 51-52)
Постановою державного виконавця Яготинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області від 03 грудня 2019 року прийнято виконавче провадження ВП № 19221618 з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва № 2-1168 від 02 березня 2009 року. (а.с. 53-55)
Крім того, з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 13 вересня 2019 року в інтересах повнолітньої  ОСОБА_3 було укладено з Київським державним коледжом туризму та готельного бізнесу Договір № 18/1-ГРС/Б/з/К/Н, за спеціальністю Готельно-ресторанна справа, за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр, за заочною скороченою формою навчання - два роки, за яким  ОСОБА_3 з боку Коледжу надаються освітні послуги загальною вартістю 20 330 гривень.
За даними довідки, виданої Київським державним коледжом туризму та готельного бізнесу від 02 жовтня 2019 року № 54, ОСОБА_3 дійсно є студенткою 3-го курсу заочної форми навчання, спеціальності «Готельно-ресторанна справа», освітній ступінь «Бакалавр». Термін навчання з 01 вересня 2019 року по 30червня 2021 року.
23 січня 2020 року Яготинським районним судом Київської області у справі № 382/1941/19 ухвалено рішення, яким стягнуто з   ОСОБА_1  аліменти на користь   ОСОБА_2 , на утримання повнолітньої доньки  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини його доходу, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 листопада 2020 року на час навчання до досягнення нею двадцяти трьох років. 22 березня 2020 року рішення набрало законної сили (а.с. 56-60).
Так, рішенням Яготинського районного суду Київської області від 23 січня 2020 року встановлено, що  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є дочкою ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 (а.с.3-8). Дочка сторін,  ОСОБА_3 , на даний час є повнолітньою, зареєстрована в  АДРЕСА_1 та перебуває на утриманні матері. ОСОБА_3 є студентом третього курсу заочної форми навчання, спеціальності «Готельно-ресторанна справа» закладу вищої освіти «Київський державний коледж туризму та готельного господарства», освітній ступінь «Бакалавр» на контрактній основі, стипендії не отримує, термін навчання з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2021 року. Сторони у справі розлучені та з відповідача стягувались аліменти на доньку до досягнення нею 18 років. Відповідач працездатний, проте не працює. 
23 січня 2020 року Яготинським районним судом Київської області видано ОСОБА_2 виконавчий лист № 382/1941/19 з примусового виконання рішення суду від 23 січня 2020 року (а.с. 61-62).
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що судом встановлено, що на час ухвалення даного рішення суду наявне рішення Яготинського районного суду м. Києва від 23 січня 2020 року, яке набрало чинності 22 березня 2020 року, про стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини його доходу, на час навчання до досягнення нею двадцяти трьох років, що виключає право ОСОБА_1 на отримання зазначеного виду аліментів, які вже присуджено до стягнення з нього чинним рішенням суду. При цьому, районним судом було ураховано відмову від отримання заявленого ОСОБА_1 виду аліментів з боку повнолітньої доньки ОСОБА_3 , яка є третьою особою в межах даного провадження, та має право на реалізацію процесуального права висловлення позиції щодо суті позову та отримання аліментів, як власник останніх відповідно до ч. 1 ст. 179 СК України.
Колегія суддів  погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України року кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
У ч. 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Згідно з вимогами статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
У зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.
З наявних у матеріалах справи пояснень ОСОБА_3 та відзиву ОСОБА_2 на позов, убачається що ОСОБА_3 зареєстрована за адресою в  АДРЕСА_1 , однак фактично проживає самостійно за цією адресою у кімнаті 22.
Також з матеріалів справи убачається, що заочним рішенням Яготинським районного суду Київської області від 23 січня 2020 року у справі № 382/1941/19  стягнуто з   ОСОБА_1 аліменти на користь   ОСОБА_2 , на утримання повнолітньої доньки  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини його доходу, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 листопада 2020 року на час навчання до досягнення нею двадцяти трьох років. 22 березня 2020 року рішення набрало законної сили (а.с. 56-60).
Матеріали справи не місять даних щодо скасування вказаного рішення.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 було оскаржено до Київського апеляційного суду заочне рішення Яготинським районного суду Київської області від 23 січня 2020 року висновків районного суду не спростовують, оскільки з наявної у матеріалах справи копії убачається, що вказане рішення набрало законної сили 22 березня 2020 року та скаржником не надано жодних доказів на спростування вказаних даних (а.с. 60).
З наявної у матеріалах справи копії виконавчого листа  по справі дати набрання заочним рішенням Яготинським районного суду Київської області від 23 січня 2020 року законної сили не убачається (а.с. 61).
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом обставин.
Окрім того слід відмітити що у розумінні ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина, яка продовжує навчання. Лише факт реєстрації дитини за місцем проживання батька не може беззаперечно свідчити про надання відповідної матеріальної допомоги, якої потребує дитина, що продовжує навчання. Будь-яких належних та допустимих доказів находження спільної дитини на утриманні батька матеріали цивільної справи не містять.
Питання щодо стягнення з ОСОБА_2 коштів, сплачених за договором від 13.09.2019 року в якості оплати навчання, ОСОБА_3 в даному провадженні не порушив.
На підставі викладеного, колегія  суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо необґрунтованості заявлених позовних вимог є вірними, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
 
Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 384 України, суд

П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну адвоката ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 травня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.   

Головуючий                                                                                    Т.О. Невідома
 
Судді                                                                                               Д.Р. Гаращенко
 
                                                                                                          А.А. Пікуль