Справа  №372/1966/20                                     Головуючий в суді І інстанції - Потабенко Л.В.
Провадження  №33/824/3328/2020                                                       Доповідач - Габрієль В.О.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП 

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
14 серпня 2020 року                                                                                            м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Габрієля В.О., за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Кулініченка Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Обухівського районного суду Київської області від 08 липня 2020 року, - 
 
В С Т А Н О В И В :
 
Постановою Обухівського районного суду Київської області від 08 липня 2020 року
 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, пенсіонера, РНОКПП - НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , - 
 
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. 00 коп. із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь державного бюджету України судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.
 
Відповідно до постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 20.06.2020 року о 05 год. 19 хв. в м. Українка по пр. Дніпровський, керував автомобілем Сітроен д.н.з. НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Перевірка проводилась в Обухівській ЦРЛ зі згоди водія, проба позитивна - 1,31‰. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.9а ПДР України, скоївши тим самим правопорушення, передбачене ч.1 ст.130  КУпАП.
 
Не погоджуючись із вказаним рішенням  ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій він просить поновити строк на оскарження постанови суду першої інстанції, скасувати її, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Мотивуючи свої вимоги зазначає, що постанова суду прийнята з грубим порушенням матеріальних та процесуальних норм, не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи. Судом в постанові зазначено, що він в судове засідання не з`явився, хоча апелянт вказує, що він двічі перебував в суді з адвокатом на свідком, тим самим судом не вірно вказана відсутність його в суді. Це порушення процесуальних норм є суттєвим, оскільки такий розгляд справи позбавив його можливості реалізувати його права, передбачені ст.268 КУпАП, зокрема дати пояснення, заявити клопотання про допит свідків. 
Оскільки він не був присутній під час судового засідання, а оскаржувану постанову отримав лише 21 липня 2020 року, вважає що строк на апеляційне оскарження ним було пропущено з поважних причин.
Захід адміністративного стягнення також обраний із порушенням вимог закону. Суд не вказав жодного доводу, на підставі якого обирає адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами. Підставою підтвердження його винності суд вказав протокол про адміністративне правопорушення, рапорт працівників поліції та висновок лікаря. Однак дане доказове обґрунтування суперечить обставинам справи.
Апелянт вказує, що зранку 20 червня 2020 року він перебував на пасажирському місці в службовому автомобілі на площі м. Українка Обухівського району, очікуючи ОСОБА_2 . До нього підійшли працівники поліції та запропонували проїхати в лікарню для перевірки його стану, на що він погодився, так як автомобілем не керував. Після лікарні на нього склали протокол, що він керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, всі його зауваження працівники поліції ігнорували. Ніяких свідків, які підписали протокол при його складанні не було. Підтвердження керування ним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння не підтверджені ніякими письмовими доказами, таким чином відсутнє вчинення ним даного правопорушення. Крім того, апелянт звертає увагу, що в матеріалах справи відсутній відеозапис події, що також вказує на відсутність в його діях складу даного правопорушення. 
Судом першої інстанції також було залишено поза увагою, що на його утриманні перебуває два інваліда і позбавлення його права керування є позбавленням його родини існування, він має багаторічний водійський стаж, характеризується позитивно за місцем роботи.
 
Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_1 та його захисника Кулініченка Г.В. на підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
 
Відповідно до ст.289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не був присутній під час ухвалення оскаржуваного рішення та його копію отримав лише 21.07.2020 року.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Обухівського районного суду Київської області від 08.07.2020 року.
 
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 ЄСПЛ постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Відповідно до п.2.9.а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з ч.1 ст.130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Правовими положеннями ст.266 КУпАП встановлено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками районного суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, правильності кваліфікації дій за вказаною статтею, оскільки зазначене підтверджуються зібраними у справі доказами.
У відповідності до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №227486 від 20.06.2020 року, ОСОБА_1 20.06.2020 року о 05 год. 19 хв. в м. Українка по пр. Дніпровський керував автомобілем «Citroen Jumper» д.н.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння. Перевірка проводилась в Обухівській ЦРЛ зі згоди водія, проба позитивна - 1,31 ‰. 
ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, що підтверджується його підписом в протоколі про адміністративне правопорушення. В протоколі він також зазначив, що з обставинами вчинення правопорушення зазначеними в протоколі згоден та зобов`язався не керувати автомобілем.
Із висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції Обухівської центральної районної лікарні від 20.06.2020 року вбачається, що о 06 год. 25 хв. 20.06.2020 року ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння (а.с.2).
В матеріалах справи також містяться письмові пояснення ОСОБА_1 від 20.06.2020 року, які були надані ним при складенні протоколу про адміністративне правопорушення, відповідно до яких він вказав, що 20.06.2020 року близько 01 год. 30 хв. він вживав алкогольні напої, а саме: пиво «Оболонь» близько 200 грамів, після чого сів за кермо транспортного засобу «Citroen Jumper» д.н.з. НОМЕР_2 та вирішив його припаркувати. Припаркувавши дане авто до нього підійшли двоє молодиків та почали пред`являти претензії, з якого приводу йому невідомо (а.с.3).
Суд критично ставиться до доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, оскільки вони суперечать об`єктивним даним, встановленим районним судом та під час апеляційного розгляду даної справи. Крім того, таке твердження розцінюється апеляційним судом як спроба ОСОБА_1 знизити ступінь вини у скоєному та ухилитися від адміністративної відповідальності за допущене ним порушення ПДР України, враховуючи, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не заперечував такий факт.
У рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Таким чином, доводи зазначені в апеляційній скарзі не впливають на законність постанови та не спростовують порушення ОСОБА_1 вимог п.2.9а ПДР України за наявності у справі вищевказаних належних та допустимих доказів, які узгоджуються між собою, та повністю підтверджують обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Що стосується зауважень ОСОБА_1 в апеляційній скарзі з приводу розгляду справи районним судом без його участі, то вони є слушними, однак його права були відновлені в апеляційній інстанції шляхом можливості висловити свої заперечення та зауваження під час розгляду апеляційної скарги.
У відповідності до ст.23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. 
За змістом ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі. 
Зазначені вимоги закону районним судом, при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами були дотримані у повній мірі. 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції необґрунтовано було застосовано стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки санкція ч.1 ст.130 КУпАП є безальтернативною та, у разі визнання особи винуватою, передбачає застосування стягнення у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами.
Істотних порушень закону, які б слугували підставою для скасування рішення суду першої інстанції апеляційним судом не встановлено.
Доказів на спростування висновків районного суду апелянтом у апеляційній скарзі не наведено, і в ході апеляційного розгляду не здобуто.
Із огляду на вищезазначене, постанова місцевого суду відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст.294 КУпАП суд апеляційної інстанції, - 
 
П О С Т А Н О В И В :
 
ОСОБА_1 поновити строк на оскарження постанови Обухівського районного суду Київської області від 08 липня 2020 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1   залишити без задоволення.
Постанову Обухівського районного суду Київської області від 08 липня 2020 року щодо  ОСОБА_1  - без змін. 
Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Київського
апеляційного суду                                                                                  В.О.  Габрієль