ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року 
м. Київ
справа № 826/13881/16
адміністративне провадження № К/9901/20456/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Стеценка С.Г.,
суддів: Рибачука А.І.,  Тацій Л.В., 
розглянувши в письмовому провадженні в касаційному порядку адміністративну справу №826/13881/16
за позовом  ОСОБА_1 
до Кабінету Міністрів України
про  визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії
за касаційною скаргою Кабінету Міністрів України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 березня 2017 року (колегія у складі: головуючого судді Мазур А.С., суддів Аблова Є.В., Літвінової А.В.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2017 року (колегія у складі: головуючого судді Файдюка В.В., суддів: Коротких А.Ю., Літвіної Н.М.), -
В С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Кабінету Міністрів України, в якому просив: 
- визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України відносно неприйняття порядку і умов реалізації Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 13.01.2005 щодо одержання позики на будівництво, реконструкцію або капітальний ремонт жилих будинків і подвірних будівель, приєднання їх до інженерних мереж, комунікацій, а також позики на будівництво або придбання дачних будинків і благоустрій садових ділянок з погашенням її протягом 10 років починаючи з п`ятого року після закінчення будівництва;
- зобов`язати Кабінет Міністрів України виконати вимоги Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 13.01.2005 та розробити Порядок та умови одержання позики на будівництво, реконструкцію або капітальний ремонт жилих будинків і подвірних будівель, приєднання їх до інженерних мереж, комунікацій, а також позики на будівництво або придбання дачних будинків і благоустрій садових ділянок з погашенням її протягом 10 років починаючи з п`ятого року після закінчення будівництва відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». 
2. Позовні вимоги мотивовані тим, що незважаючи на внесення до п. 15 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відповідних змін Законом України від 13.01.2005 №2344-IV, якими на Кабінет Міністрів України покладено обов`язок з визначення порядку одержання позики на будівництво, реконструкцію або капітальний ремонт жилих будинків і подвірних будівель, приєднання їх до інженерних мереж, комунікацій, а також позики на будівництво або придбання дачних будинків і благоустрій садових ділянок з погашенням її протягом 10 років починаючи з п`ятого року після закінчення будівництва, вказаного порядку станом на момент звернення позивача із даним позовом відповідачем не затверджено.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 березня       2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2017 року, позовні вимоги задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України відносно неприйняття порядку і умов реалізації Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 13.01.2005 №2344-IV в частині одержання позики на будівництво, реконструкцію або капітальний ремонт жилих будинків і подвірних будівель, приєднання їх до інженерних мереж, комунікацій, а також позики на будівництво або придбання дачних будинків і благоустрій садових ділянок з погашенням її протягом 10 років починаючи з п`ятого року після закінчення будівництва. Зобов`язано Кабінет Міністрів України вчинити дії з реалізації положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 13.01.2005 №2344-IV в частині розроблення Порядку одержання позики на будівництво, реконструкцію або капітальний ремонт жилих будинків і подвірних будівель, приєднання їх до інженерних мереж, комунікацій, а також позики на будівництво або придбання дачних будинків і благоустрій садових ділянок з погашенням її протягом 10 років починаючи з п`ятого року після закінчення будівництва.
4. Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що Міністерство соціальної політики України координується саме Кабінетом Міністрів України, однак, відповідач належними та допустимими доказами не довів, що здійснив таке координування, чим порушив право позивача на «законне сподівання».
Короткий зміст вимог касаційної скарги
5. У вересні 2017 року Кабінет Міністрів України звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 березня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2017 року, в якій просить скасувати рішення попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
6. В обґрунтування своїх вимог, скаржник зазначив про те, що розробка проекту порядку належить до компетенції Міністерства соціальної політики України, яким у 2005 році було розроблено та направлено відповідний проект до зацікавлених органів. Після отримання зауважень Національного банку України вказане Міністерство до відповідача не зверталось. Також зазначає, що вимога зобов`язального характеру у вказаній справі суперечить повноваженням адміністративного суду, а саме це є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
7.  Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Кабінету Міністрів України. 
8. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». З цієї дати набула чинності нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
9. Згідно з підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень КАС України, касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
10. На виконання вимог підпункту 7 пункту 1 Перехідних положень КАС України справа була передана до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
11. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2018, визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Гімон М.М., судді: Мороз Л.Л., Бучик А.Ю.
12. У зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Гімона М.М., на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 12.06.2019 №728/0/78-19, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2019, визначено колегію суддів для розгляду цієї справи у складі: головуючий суддя Стеценко С.Г., судді: Рибачук А.І., Тацій Л.В.
13. Ухвалою Верховного Суду від 08 липня 2020 року справу призначено до касаційного розгляду в порядку письмового провадження з 09 липня 2020 року.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
14. Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 13.01.2005 р. № 2344-IV (далі - Закон № 2344) внесено зміни до п. 16 ст. 15 Закону  України «Про  статус  ветеранів  війни, гарантії їх  соціального захисту» від 22.10.1993 р. № 3551-XII (далі - Закон № 3551), що набрали чинності з 01.01.2006 р.
15. Вказаними змінами п. 16 ст. 15 Закону № 3551 викладено в такій редакції: одержання позики на будівництво, реконструкцію або капітальний ремонт жилих будинків і подвірних будівель, приєднання їх до інженерних мереж, комунікацій, а також позики на будівництво або  придбання  дачних  будинків  і  благоустрій садових ділянок з погашенням її протягом 10 років починаючи з п`ятого року після закінчення будівництва. Зазначені позики надаються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
16. Крім того, цим же Законом № 2344 статтю 12 Закону № 3551 доповнено пунктом 15, відповідно до якого учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються пільги, в тому числі, одержання позики на будівництво, реконструкцію або капітальний ремонт жилих будинків і подвірних будівель, приєднання їх до інженерних мереж, комунікацій, а також позики на будівництво або придбання дачних будинків і благоустрій садових ділянок з погашенням її протягом 10 років починаючи з п`ятого року після закінчення будівництва. Зазначені позики надаються у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
17. Частиною третьої Прикінцевих положень Закону № 2344 визначено Кабінету Міністрів України у тримісячний термін з дня опублікування цього Закону привести свої  нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.
18. Позивачу 04.08.2015 було видане посвідчення учасника бойових дій Серії НОМЕР_1 (а. с. 10).
19. За результатами розгляду звернення ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України стосовно надання позики учасникам бойових дій, Міністерством соціальної політики України за дорученням Секретаріату Кабінету Міністрів України листом від 05.08.2016 р. № 474/172/100-16 повідомлено позивача про те, що Міністерством соціальної політики України за власною ініціативою у 2005 році було розроблено та надіслано на погодження заінтересованим міністерствам і Національному банку України проект Порядку надання позики ветеранам війни, за результатами розгляду якого було висловлено ряд зауважень.
20. Зокрема, Національний банк України зауважив, що відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність» банки самостійно визначають свою кредитну політику та проводять кредитування на умовах, визначених нормативними документами банку. При наданні кредитів банк зобов`язаний дотримуватись основних принців кредитування, у тому числі перевіряти кредитоспроможність позичальників і наявність забезпечення кредитів, додержуватись установлених Національним банком України вимог щодо концентрації ризиків
21. Отже надання кредитів ветеранам війни може розглядатись виключно банківською установою, яка самостійно приймає рішення щодо надання кредиту на відповідний термін.
22. Крім того, вказаним листом позивача повідомлено, що п. 14 ч.1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено пільги для учасників бойових дій з першочергового забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергового відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочергового ремонту жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом.
23. Вважаючи бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо неприйняття порядку одержання позики на будівництво, реконструкцію або капітальний ремонт жилих будинків і подвірних будівель, приєднання їх до інженерних мереж, комунікацій, а також позики на будівництво або придбання дачних будинків і благоустрій садових ділянок з погашенням її протягом 10 років починаючи з п`ятого року після закінчення будівництва протиправною, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
24. Відповідно до статті 1 Конституції України, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Стаття 3 Конституції України, відповідно, гарантує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
25. Офіційне тлумачення положення статті 1 Конституції України міститься у рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року, згідно якого «Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї».
26 Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 13.01.2005 р. № 2344-IV (далі - Закон № 2344) внесено зміни до п. 16 ст. 15 Закону  України «Про  статус  ветеранів  війни, гарантії їх  соціального захисту» від 22.10.1993 р. № 3551-XII (далі - Закон № 3551), що набрали чинності з 01.01.2006 р.
27. Вказаними змінами п. 16 ст. 15 Закону № 3551 викладено в такій редакції: одержання позики на будівництво, реконструкцію або капітальний ремонт жилих будинків і подвірних будівель, приєднання їх до інженерних мереж, комунікацій, а також позики на будівництво або  придбання  дачних  будинків  і  благоустрій садових ділянок з погашенням її протягом 10 років починаючи з п`ятого року після закінчення будівництва. Зазначені позики надаються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
28. Крім того, цим же Законом № 2344 статтю 12 Закону № 3551 доповнено пунктом 15, відповідно до якого учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються пільги, в тому числі, одержання позики на будівництво, реконструкцію або капітальний ремонт жилих будинків і подвірних будівель, приєднання їх до інженерних мереж, комунікацій, а також позики на будівництво або придбання дачних будинків і благоустрій садових ділянок з погашенням її протягом 10 років починаючи з п`ятого року після закінчення будівництва. Зазначені позики надаються у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
29. Позивач є учасником бойових дій та на нього, відповідно, розповсюджується визначене ст. ст. 12, 15 Закону № 3551 у редакції Закону № 2344 право на одержання позики.
30. Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України від 13.01.2005 №2344-IV «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено Кабінету Міністрів України у тримісячний термін з дня опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.
31. На час опублікування Закону № 2344 (04.02.2005 р.) діяв Тимчасовий регламент Кабінету Міністрів України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 5 червня 2000 р. № 915 (далі - Тимчасовий регламент), у відповідності до п. 5 Розділу І якого Кабінет Міністрів на основі та на виконання Конституції та законів України, актів Президента України видає у межах своєї компетенції постанови і розпорядження, обов`язкові для виконання.
32. Відповідно до п. 2 Розділу VI Тимчасового регламенту проекти постанов Кабінету Міністрів подають: члени Кабінету Міністрів; центральні органи виконавчої влади, Рада міністрів Автономної Республіки  Крим,  обласні,  Київська  та  Севастопольська  міські держадміністрації; робочі групи, утворені Кабінетом Міністрів; Міністр Кабінету Міністрів.
33. Згідно п. 3 Розділу І Тимчасового регламенту Кабінет  Міністрів  є  вищим органом у системі  органів виконавчої влади, який спрямовує, координує і контролює діяльність міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.
34. Вказані норми кореспондуються з вимогами Закону України «Про Кабінет Міністрів України» від 27.02.2014 р. № 794-VII (далі - Закон № 794), що був чинним на момент набуття позивачем статусу учасника бойових дій та отримання відмови Міністерства соціальної політики України.
35. Так у відповідності до ч. 1 ст. 49 Закону № 794 Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.
36. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 50 Закону № 794 проекти актів Кабінету Міністрів України готуються міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, державними колегіальними органами, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями.
37. Проекти актів Кабінету Міністрів України вносяться на розгляд Кабінету Міністрів України міністерствами, центральними органами виконавчої влади (крім тих, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через відповідного члена Кабінету Міністрів України), державними колегіальними органами, місцевими державними адміністраціями.
38. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 21 Закону № 794 Кабінет Міністрів України спрямовує і координує роботу міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які забезпечують проведення державної політики у відповідних сферах суспільного і державного життя, виконання Конституції та законів України, актів Президента України, додержання прав і свобод людини та громадянина. Міністерства та інші центральні органи виконавчої влади відповідальні перед Кабінетом Міністрів України, підзвітні та підконтрольні йому.
39. Факт невиконання відповідачем станом на момент звернення позивача з адміністративним позовом частини 3 Прикінцевих положень Закону №2344 сторонами по справі не заперечується та матеріалами справи не спростовується.
40. У зв`язку з вказаним, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності протиправної бездіяльності відповідача.
41. Щодо доводів скаржника про відсутність саме у КМ України повноважень в частині розробки спірного порядку, оскільки вказане належить до компетенції Міністерства соціальної політики України, колегія суддів зазначає наступне.
42. Як уже було вказано згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.
43. У відповідності до частини другої статті 50 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», проекти актів Кабінету Міністрів України готуються міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, державними колегіальними органами, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями.
44. Скаржник стверджує, що органом, уповноваженим на розроблення проекту вказаного порядку, є Міністерство соціальної політики України, який, у відповідності до Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №423, є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері соціального захисту ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, зокрема забезпечення їх психологічної реабілітації, санаторно-курортного лікування, технічними та іншими засобами реабілітації, житлом, надання освітніх послуг, організації поховання, соціальної та професійної адаптації військовослужбовців, які звільняються, осіб, звільнених з військової служби, та учасників антитерористичної операції.
45. Разом з тим, з огляду на наведені положення вбачається, що Міністерство соціальної політики України, на яке, за твердженням відповідача, покладено обов`язок з підготовки проекту спірного порядку, координується саме Кабінетом Міністрів України.
46. Вказане також підтверджується приписами ч.ч. 1 та 2 ст. 21 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», якими передбачено, що Кабінет Міністрів України спрямовує і координує роботу міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які забезпечують проведення державної політики у відповідних сферах суспільного і державного життя, виконання Конституції та законів України, актів Президента України, додержання прав і свобод людини та громадянина. Міністерства та інші центральні органи виконавчої влади відповідальні перед Кабінетом Міністрів України, підзвітні та підконтрольні йому.
47. Натомість, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано доказів реалізації покладених на нього повноважень щодо координування діяльності Міністерства соціальної політики України в частині розробки проекту порядку одержання позики на будівництво, реконструкцію або капітальний ремонт жилих будинків і подвірних будівель, приєднання їх до інженерних мереж, комунікацій, а також позики на будівництво або придбання дачних будинків і благоустрій садових ділянок з погашенням її протягом 10 років починаючи з п`ятого року після закінчення будівництва. Тобто має місце протиправна бездіяльність з боку відповідача.
48. Також суду стало відомо, що спірний порядок надання позик Кабінетом Міністрів України таки було затверджено, однак тільки в 2019 році, а саме постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.2019 №449 затверджено Порядок надання позики ветеранам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". 
49. В частині доводів скаржника про втручання судів попередніх інстанцій в дискреційні повноваження колегія суддів зазначає наступне.
50. Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
51. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
52. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
53. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.
54. Отже, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.
55. В цьому аспекті колегія суддів зазначає, що вимога Закону № 2344 у тримісячний термін з дня опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом є імперативною та має наслідком єдиний варіант її застосування.
56. Зважаючи на це, колегія суддів вважає доводи скаржника в цій частині необґрунтованими.
57. Крім того, відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 р., кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
58. Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
59. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
60. Таким чином, адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями.
61. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі №818/1707/16.
62. У зв`язку з вищезазначеним, колегія суддів вважає зобов`язальну частину рішення суду першої інстанції, яке залишене без змін апеляційним судом, такою, що відповідає чинному законодавства та принципам правосуддя Європейського суду з прав людини.
63. За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення судів попередніх інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
64. Суд касаційної інстанції при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява № 303-A, п. 29).
65. У відповідності до частини першої статті 350 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
66. Керуючись ст.ст. 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Кабінету Міністрів України залишити без задоволення.
Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 березня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді	С.Г. Стеценко А.І. Рибачук   Л.В. Тацій