Номер провадження: 33/813/844/20
Номер справи місцевого суду: 509/2367/20 
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д.М. 
Доповідач Ващенко  Л. Г.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2020 року                                                                 м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Ващенко Л.Г., одноособово, за участі секретаря Чепрас А.І., з участю представників ОСОБА_1 і Журавського О.М., розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 і його представника на постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 червня 2020 року в адміністративній справі про притягнення
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працює, проживає в АДРЕСА_1 
до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ОПИСОВА ЧАСТИНА
Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 02.06.2020 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП) закрито у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
ОСОБА_2 не погодився із постановою суду від 02.06.2020 року і разом із представником 12.06.2020 року подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду від 02.06.2020 року скасувати, прийняти нову постанову, якою визнати винним ОСОБА_1 у порушенні п.10.1. Правил дорожнього руху України (далі-Правила) в результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі-ДТП) та притягти ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 зазначає:
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 21.05.2020 року, 09.04.2020 р. сталася ДТП за участю двох транспортних засобів: автомобіля марки «ВАЗ 2107» № НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля «Mitsubishi Lancer» № НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 .
Протокол містить інформацію про те, що ОСОБА_1 , рухаючись по вулиці Соборній в смт. Великодолинське Овідіопольського району Одеської області в напрямку вул. Чорноморців, під`їжджаючи до вул. Вишневої, не переконався, що це буде безпечним, здійснив поворот ліворуч, де скоїв зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Lancer» під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку по зустрічній смузі в маневрі обгону. В результаті ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження, зроблений висновок про порушення з боку ОСОБА_1 п. 10.1. Правил.
Оскільки внаслідок ДТП були особи, які отримали тілесні ушкодження (водій ОСОБА_1 ). за цим фактом 10.04.2020р. слідчим СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області Коваленко Д.М. зроблено висновок про обґрунтованість не внесення інформації до ЄРДР (враховуючи, що ушкодження отримані водієм ОСОБА_1 внаслідок власної вини).
Матеріали ДТП вирішено направити для притягнення водія ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення п.10.1. Правил, після чого 21.05.2020 р. складено протокол серії ДПР 18 № 442494.
Висновки суду у постанові від 02.06.2020 р. є хибними та такими, які не відповідають обставинам ДТП. 
Судом зроблений висновок, що в даній дорожній ситуації та при заданих вихідних даних водій ОСОБА_1 не мав технічної можливості уникнути пригоди шляхом екстреного гальмування, тобто шляхом виконання нормативних вимог п.12.3. Правил, тому в даній дорожній обстановці в діях водія ОСОБА_1 невідповідностей вимогам ПДР України, які б з технічної точки зору були умовою створення аварійної обстановки або знаходилися в причинному зв`язку із настанням ДТП, не вбачається.
Суд зазначає, що, враховуючи викладені обставини пригоди, а саме те, що водій ОСОБА_2 почав маневр обгону та виїхав на зустрічну смугу в момент, коли вже на ній частково знаходився автомобіль «ВАЗ 2107», який повертав ліворуч, у дорожньо-транспортній ситуації, яка склалася, нормативні (належні) дії водія ОСОБА_2 регламентувалися вимогами п.10.1. Правил. Тобто суд зробив власний висновок стосовно порушення саме водієм ОСОБА_2 п.10.1. Правил, враховуючи, як він сам вказує, задані вихідні дані. Якими саме доказами при цьому користувався суд, роблячи такий висновок, незрозуміло. 
Суд встановив, що водій ОСОБА_2 почав маневр обгону та виїхав на зустрічну смугу в момент, коли вже на ній частково знаходився автомобіль «ВАЗ 2107», який повертав ліворуч. До адміністративних матеріалів, які розглядав суд першої інстанції, був наданий висновок слідчого, протокол, схема ДТП, пояснення водія ОСОБА_2 і пояснення пасажира автомобіля «ВАЗ 2107», будь-яких інших доказів справа не містить.
З адміністративних матеріалів справи вбачається, що саме водій ОСОБА_1 повертаючи ліворуч, своїми діями порушив п. 10.1 Правил, оскільки не переконався, що це буде безпечним. Це видно з матеріалів ДТП: схеми ДТП, пояснень ОСОБА_2 .. протоколу від 21.05.2020 р. та висновку слідчого (за текстом останнього встановлено, що будь-які дорожні знаки чи дорожня розмітка, що забороняю обгін на вказаній ділянці відсутні). Цього судом не враховано, навпаки, в даному випадку суд перевищив свої повноваження і вийшов за межі наявних в матеріалах справи доказів, взяв на себе функцію експерта, взявши при цьому в якості вихідних даних - власну суб`єктивну думку, яка вступає у протиріччя з наявними доказами по справі, що є неприпустимим.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права. Таким чином, це положення втілює «право на суд», право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак, це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1 статті 6 Конвенції.
Конвенція покликана гарантувати не права, які є теоретичними або ілюзорними, а права, які є практичними та ефективними. Це особливо стосується гарантій, закріплених у статті 6 Конвенції, з огляду на важливе місце, яке в демократичному суспільстві займає право на справедливий суд з усіма гарантіями відповідно до цієї статті. Правила, що регулюють офіційні кроки, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності.
В запереченнях на скаргу представник ОСОБА_1 зазначає:
Відповідно до матеріалів справи, 09.04.2020 року о 15:30 год., ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2107» № НОМЕР_3 , в Одеській області, Овідіопольський район, смт. Великодолинське, по вул. Соборній в напрямку вул. Чорноморців під`їжджаючи до вул. Вишневої, не переконався, що це буде безпечним здійснив поворот ліворуч та допустив зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Lancer», № НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , чим порушив вимоги п.10.1 Правил. 
Суд дійшов висновку, що у діях водія ОСОБА_1 відсутні подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Стаття 62 Конституції України прямо вказує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.
Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на його користь. 
Судом встановлено, що водій ОСОБА_1 виконував маневр повороту ліворуч, і, у дорожньо – транспортної ситуації, що склалася, на початковій стадії розвитку пригоди, водій ОСОБА_3 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 10.1., 10.4. Правил. В дорожній ситуації, та при заданих вихідних даних, водій ОСОБА_1 , не мав технічної можливості уникнути пригоди шляхом екстреного гальмування, тобто шляхом виконання нормативних вимог п. 12.3. Правил. 
Саме водій автомобіля ОСОБА_2 почав маневр обгону та виїхав на зустрічну смугу у момент, коли на ній вже частково знаходився автомобіль «ВАЗ 2107», № НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_1 , який повертав ліворуч. У дорожньо-транспортній ситуації, що склалася, дії ОСОБА_2 регламентувалися вимогами п. 10.1. Правил, і, з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки та настанням ДТП.
Суд першої інстанції обґрунтовано та справедливо дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного порушення. З наявних доказів вбачається, що водій автомобіля «Mitsubishi Lancer» ОСОБА_2 , виконуючи належним чином вимоги п. 10.1 Правил, мав технічну можливість уникнути ДТП.
Тому є помилковим висновок у протоколі про адміністративне правопорушення, що причиною зіткнення було недотримання водієм автомобіля автомобіля «ВАЗ 2107» під керуванням водія ОСОБА_1 п. 10.1 Правил.
Обставини встановлені судом є об`єктивними та справедливими.
Журавський не є потерпілим, як про це зазначено в апеляційній скарзі і не відноситься до кола осіб, які мають право оскаржувати постанову про адміністративне правопорушення.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 03.07.2014 року у справі «Мала проти України» (Заява № 4436/07) у п.47-49 наголосив, що статтею 6 Конвенції гарантується право на справедливий розгляд справи, нею не встановлюється жодних правил щодо прийнятності доказів або способу, у який вони повинні бути оцінені, що, таким чином, є у першу чергу предметом регулювання національного законодавства та національних судів (див. рішення у справі «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garsia Ruiz v. Spain) [ВП], заява № 30544/96, п. 28, ECHR 1999-1). Аналогічним чином, у першу чергу саме національні органи влади, зокрема суди, мають тлумачити національне право, а Суд не замінить своє тлумачення їхнім за відсутності свавільності. З урахуванням вищезазначеного Суд все одно має переконатися у тому, чи були справедливими процедури у їхній сукупності, включаючи спосіб, у який приймалися докази та процесуальні рішення (див. рішення від 15 червня 2004 року у справі «Таммінен проти Фінляндії».
Ключовим для концепції справедливого розгляду справи як у цивільному, так і кримінальному провадженні є те, щоб скаржник не був позбавлений можливості ефективно представляти свою справу в суді та мав змогу нарівні із протилежною стороною користуватися правами, передбаченими принципом рівності сторін (див. рішення у справі «Стіл та Морріс проти Сполученого Королівства» (Steel and Morris v. the United Kingdom), заява № 68416/01, n. 59, ECHR 2005-II). Принцип рівності сторін вимагає «справедливого балансу між сторонами», і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її опонентом (див. рішення від 26 травня 2009 року у справі «Бацаніна проти Росії» (Batsanina v. Russia), заява № 3932/02, п. 22). Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25, від 18 липня 2006 року, та «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, п. 280, від 21 квітня 2011 року).
Згідно з практикою Суду, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи (див. вищенаведене рішення у справі «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garsia Ruiz v. Spain), п. 26 із подальшими посиланнями).
В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» (заява № 16437/04, п.43, 14 лютого 2008 року) суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п.282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних доказів, які б, підтверджували наявність в діях ОСОБА_4 складу та події правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, відповідно він, «поза розумним сумнівом», не може бути притягнутий до відповідальності за ст. 124 КУпАП України.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає з таких підстав.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 ч.1 КУпАП).
Орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи; чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката (ст. 278 КУпАП).
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).
Орган (посадова особа) оцінює докази за внутрішнім переконанням, заснованому на всебічному, повному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).
Доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками (ст. 251 ч.1 КУпАП).
З матеріалів справи вбачається наступне.
21.05.2020 року складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №442494 про те, що ОСОБА_1 , 09.04.2020 року о 15 годині 30 хвилин в Одеській області, Овідіопольській район, смт. Великодолинське, вул. Соборна в напрямку вул. Чорноморців під`їжджаючи до вул. Вишневої, не переконався, що це буде безпечним здійснив поворот ліворуч та допустив зіткнення з автомобілем «Мitsubishi Lancer» № НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , що рухався в попутному напрямку по зустрічній смузі в маневрі обгону, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.10.1 Правил, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП. 
До протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №442494 від 21.05.2020 року додані: схема ДТП, пояснення учасників, протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та висновок про обґрунтованість невнесення інформації до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.3-7). 
Схема місця ДТП від 09.04.2020 року підписана водієм ОСОБА_2 та пасажиром ОСОБА_5 (а.с.6). 
Внаслідок ДТП водій ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження (8,9).
Порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року (ст. 124 КУпАП).
Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху (п. 10.1 Правил).
Судом першої інстанції встановлено, що водій ОСОБА_1 виконував маневр повороту ліворуч, і, у дорожньо-транспортній ситуації, що склалася, на початковій стадії розвитку пригоди, на переконання суду, водій ОСОБА_1 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 10.1. Суд також зазначив, що відсутні підстави для застосування п.п.10.1, 10.4. Правил, оскільки коли дорожня ситуація набула ознак небезпечної, дії водія ОСОБА_1 повинні були регламентувалися п. 12.3 Правил.
З матеріалів справи вбачається, що в той час, коли водій ОСОБА_1 виконував маневр повороту ліворуч, водій ОСОБА_2 , який рухався на автомобілі позаду, почав обганяти автомобіль під керування ОСОБА_1 по зустрічній смузі дороги.
З письмових пояснень ОСОБА_2 від 09.04.2020 року (а.с.4) вбачається, що 09.04.2020 року він рухався по вул. Соборної в сторону вул. Черноморців на автомобілі «Мitsubishi Lancer» НОМЕР_2 , попереду рухався автомобіль «ВАЗ 2107» НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_1 , і, переконавшись у безпеці свого маневру, він включив лівий поворотник та почав здійснювати обгін вказаного автомобіля. 
Пасажир автомобіля «ВАЗ 2107» НОМЕР_3 - ОСОБА_5 у письмових поясненнях зазначив, що на перехресті по вул. Соборній водій автомобіля «ВАЗ 2107» НОМЕР_3 включив лівий поворотник и почав повертати наліво, після цього відбулось зіткнення з автомобілем «Мitsubishi Lancer» НОМЕР_2 .
Об`єктивно судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 09.04.2020 року о 15 годині 30 хвилин, ОСОБА_1 , рухаючись на автомобілі «ВАЗ 2107» № НОМЕР_3 в Одеській області, Овідіопольській район, смт. Великодолинське, вул. Соборна в напрямку вул. Чорноморців, під`їжджаючи до вул. Вишневої, зупинився на перехресті для здійснення повороту ліворуч і в цей час, водій ОСОБА_2 , рухаючись на автомобілі «Мitsubishi Lancer» № НОМЕР_2 позаду автомобіля «ВАЗ 2107» НОМЕР_3 у попутному напрямку, по зустрічній смузі здійснив маневр обгону зліва автомобіля ОСОБА_1 .
Зважаючи на те, що водій ОСОБА_2 почав маневр обгону та виїхав на зустрічну смугу у час, коли на ній вже частково знаходився автомобіль «ВАЗ 2107» № НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 , який повертав ліворуч, у дорожньо-транспортній ситуації, яка склалася, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що дії водія ОСОБА_2 знаходились у причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки та настанням ДТП.
Будь-які належні, допустимі та достатні докази на підтвердження того, що водій ОСОБА_1 , рухаючись у смт. Великодолинське по вул. Соборна в напрямку вул. Чорноморців і під`їжджаючи до вул. Вишневої не переконався, що це буде безпечним, здійснив поворот ліворуч та допустив зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_2 , тобто порушив п. 10.1 Правил, матеріали справи не містять. 
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про закриття провадження в адміністративній справі з підстав п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.
Доводи ОСОБА_2 і його представника у скарзі про те, що: судом зроблений неправильний висновок, що в даній дорожній ситуації та при заданих вихідних даних водій ОСОБА_1 не мав технічної можливості уникнути пригоди шляхом екстреного гальмування і в діях водія ОСОБА_1 не вбачається порушення Правил; з адміністративних матеріалів справи вбачається, що саме водій ОСОБА_1 , повертаючи ліворуч, своїми діями порушив п. 10.1 Правил, оскільки не переконався, що це буде безпечним, що видно з матеріалів ДТП: схеми ДТП, пояснень ОСОБА_2 , протоколу від 21.05.2020 р. та висновку слідчого; висновок суду не відповідає практиці Європейського суду з прав людини щодо права на справедливий судовий розгляд, - до уваги не приймаються.
Матеріали справи містять письмові докази: протокол про адміністративне правопорушення, схему ДТП, яка складена за відсутності водія ОСОБА_1 , пояснення водія ОСОБА_2 і пояснення пасажира автомобіля «ВАЗ 2107» ОСОБА_6 і не містить пояснень ОСОБА_1 .
Ствердження ОСОБА_2 у письмових поясненнях від 09.04.2020 року (а.с.4), що в той час, як він почав маневр обгону зліва із виїздом на зустрічну смугу дороги, водій ОСОБА_1 начеб то різко здійснив маневр вліво, повертаючи наліво в сторону вул. Вишневової, крім пояснень зацікавленої особи ОСОБА_2 , об`єктивно жодним належним і допустимим доказом не підтверджуються.
Суд повинен обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».
Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом» (п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.
Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України).
Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.
Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п.110 рішення ЕСПЛ у справі «Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97).
ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшуковувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)» (справи «Малофєєв проти Росії», рішення від 30.05.2013 року та «Карелін проти Росії», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 року).
Матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів, які б поза розумним сумнівом вказували на винні дії ОСОБА_1 , тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі з підстав п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.
Доводи ОСОБА_2 і його представника у скарзі, що суд безпідставно дійшов висновку про порушення водієм ОСОБА_2 п.10.1. Правил, заслуговують на увагу, оскільки процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості.
Тому вказані висновки суду першої інстанції не враховуються судом апеляційної інстанції і підлягають виключенню з мотивувальної частини постанови суду першої інстанції.
За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; скасувати постанову та закрити провадження у справі; скасувати постанову та прийняти нову постанову; змінити постанову (ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення).
Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - залишенню без змін.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст. ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 червня 2020 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 31.07.2020 року.

Суддя Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко