Ухвала
 
23 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 530/391/17
провадження № 51-2471ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого          ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на вирок Зіньківського районного суду Полтавської області від 07 серпня 2017 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду 
від 04 лютого 2020 року щодо ОСОБА_5 ,
встановив:
Потерпіла  ОСОБА_4 звернулась до суду з касаційною скаргою на вищевказані судові рішення.
Ухвалою Касаційного кримінального суду від 01 червня 2020 року касаційну скаргу потерпілої було залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 427 КПК та надано п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків.
У вищевказаному рішенні суду касаційної інстанції потерпілій  ОСОБА_4 вказано про необхідність належним чином обґрунтувати доводи своєї касаційної скарги щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого ОСОБА_5 через м`якість. Крім того, зазначено потерпілій викласти вимоги до суду касаційної інстанції, з урахуванням положень ст. 436 КПК.
У межах наданого строку для усунення недоліків касаційної скарги та на виконання ухвали касаційного суду, потерпіла  ОСОБА_4 подала касаційну скаргу, перевіривши яку, Касаційний кримінальний суд установив, що зазначені в ухвалі касаційної інстанції
від 01 червня 2020 року недоліки касаційної скарги потерпіла не усунула.
Зокрема, у виправленій, на думку потерпілої ОСОБА_4 касаційній скарзі, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого ОСОБА_5 , так і не конкретизовано в чому саме полягає явна несправедливість призначеного ОСОБА_5 покарання, 
як це встановлено в ст. 414 КПК, з огляду на положення статей 50, 65 КК, та з урахуванням дискреційних повноважень суду.
Крім того, повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги визначено у ст. 436 КПК. Відповідно до її змісту, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Відповідно до ст. 437 КПК суд касаційної інстанції не має права застосовувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання.
Так, у повторній касаційній скарзі потерпілої ОСОБА_4 вимоги до суду касаційної інстанції викладені без урахування положень статей 436 та 437 КПК, щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги. Зокрема, потерпіла ОСОБА_4 просить змінити вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і призначити більш тяжке покарання засудженому ОСОБА_5 , що не кореспондується з повноваженнями суду касаційної інстанції визначеними вищезазначеними статтями.
Оскільки суд касаційної інстанції переглядає судові рішення згідно ст. 433 КПК у межах касаційної скарги, відсутність чітких вимог касаційної скарги та їх правового обґрунтування перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху в установлений строк.
Таким чином, з урахуванням вимог п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, зважаючи на те, що потерпіла недоліків касаційної скарги не усунула, суд приходить до висновку, що касаційну скаргу слід повернути особі, яка її подала.
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, Суд
 
постановив:
Касаційну скаргу на вирок Зіньківського районного суду Полтавської області від 07 серпня 2017 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року разом з усіма доданими до неї матеріалами повернути потерпілій ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає. 
 
ОСОБА_1 	   ОСОБА_2 	ОСОБА_3 	
Судді: