ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Московська, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6apladm.ki.court.gov.ua

Головуючий суддя у першій інстанції: Бабич А.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2020 року                                                                                        Справа № 580/4196/19

          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді:                      Епель О.В., 
суддів:                                              Мєзєнцева Є.І., Степанюка А.Г.,
за участю секретаря                     Лісник Т.В.,
представника позивача                    Лисенко Ю.М.,
представника відповідача          Дубенко В.П.,
розглянувши у відкритому судовому засданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної податкової служби на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року у справі

за позовом                    товариства з обмеженою відповідальністю
«Катеринопільський елеватор» 

до                              Офісу великих платників податків 
Державної податкової служби

про                               визнання протиправними та скасування 
податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

          Історія справи.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор» (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної податкової служби (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 04.12.2019 №№  0004674203, 0004684203.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року позов задоволено повністю.
Ухвалюючи таке судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що наданими позивачем первинними документами підтверджується товарність операцій з ТОВ «АСТАРТА-ВВ», ТОВ «МАКОВІЙ», ВКП «АВАНТАЖ» і правомірність формування спірних показників його податкової звітності.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що контрагенти, з якими позивачем задокументовано правовідносини, не мають матеріально-технічних ресурсів для вчинення спірних операцій із позивачем і що такі операції є безтоварними і їх документальне оформлення спрямовано лише на незаконне набуття податкових вигід.
З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому просить його скасувати і ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2020 відкрито апеляційне провадження, установлено строк для полання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Обставини справи, устанволені судом першої інстанції.
          Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, товариство з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор» (далі - ТОВ «Катеринопільський елеватор») (ЄДРПОУ 32580463) зареєстровано як юридична особа, є платником ПДВ та перебуває на обілку в Офісі великих платників податків ДПС.
28.08.2018 між позивачем і ТОВ «АСТАРТА-ВВ» укладено договір поставки сільськогосподарської продукції № 13583/к, предметом якого є поставка соняшника.
Виконання вказаного договору підтверджується видатковими накладними від 31.08.2019 № 11 на суму ПДВ 57190,02грн., від 31.08.2019 № 12 на суму ПДВ 55265,86грн., від 31.08.2019 № 13 на суму ПДВ 49119,79 грн. та податковими накладними від 31.08.2019 №№ 11-13, які зареєстровані в ЄРПН на вказані суми ПДВ, що за видом, вартістю та кількістю відповідають первинним бухгалтерським документам та договору.
Основний вид діяльності ТОВ «АСТАРТА-ВВ» - вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно має земельні ділянки в Харківській області у загальній кількості 642,9407 га ріллі для вирощування сільськогосподарської продукції. Також подано звітність щодо сплати земельного податку за них. Даними звітів форми 1-ДФ підтверджується виплата доходу найманим працівниками: 3 квартал 2019 року - 10осіб, 2 квартал 2019 року - 12 осіб, 3 квартал 2019 року - 13 осіб.
Вказане підприємство як на час складання первинних бухгалтерських документів, так і на час розгляду справи судом, має статус платника ПДВ з 01.09.2013.
03.10.2018 позивач уклав з ТОВ «МАКОВІЙ» договір поставки сільськогосподарської продукції № 15299/к, предметом якого є поставка соняшника. 
На підтвердження виконання його умов позивач надав належним чином оформлену та скріплену печатками сторін видаткову накладну від 31.08.2019 №  373 на суму ПДВ 80534,70 грн., податкову накладну від 31.08.2019 № 44 на суму ПДВ 80534,70 грн., яка виписана на придбання товару, що за видом, вартістю та кількістю відповідає первинним бухгалтерським документам та договору, та зареєстрована в ЄРПН.
Основним видом діяльності ТОВ «МАКОВІЙ» є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. 
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно має земельні ділянки в Харківській області у загальній кількості 488,8098га ріллі для вирощування сільськогосподарської продукції. Також подано звітність щодо сплати земельного податку за них. Даними звітів форми 1-ДФ підтверджується виплата доходу найманим працівниками: 1 квартал 2019 року - 21особа, 2 квартал 2019 року - 21 особа, 3 квартал 2019 року - 33 особи.
Зазначене підприємство має чинний статус платника ПДВ з 01.11.2014.
18.06.2019 позивач уклав з ТОВ ВКП «АВАНТАЖ» договір поставки сільськогосподарської продукції №17607/к на поставку сої. 
На підтвердження виконання його умов позивач надав видаткові накладні від 01.08.2019 № 114 на суму ПДВ 121676,28грн., від 03.08.2019 № 115 на суму ПДВ 122478,62 грн., від 06.08.2019 № 117 на суму ПДВ 124159,95грн., від 08.08.2019 № 118 на суму ПДВ 121734,95 грн., від 11.08.2019 № 119 на суму ПДВ 95318,63 грн., від 02.07.2019 № 96 на суму ПДВ 59751,98 грн. 
В ЄРПН зареєстровано відповідні податкові накладні позивача: від 03.08.2019 на суму ПДВ 122478,62грн., від 01.08.2019 на суму ПДВ 121767,28грн., від 06.08.2019 на суму ПДВ 124159,95грн., від 08.08.2019 на суму ПДВ 121734,95грн., від 11.08.2019 на суму ПДВ 95318,6 3грн., які виписані на придбання товару, що за видом, вартістю та кількістю відповідає первинним бухгалтерським документам та договору.
Основним видом діяльності ТОВ ВКП «АВАНТАЖ» є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. 
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно має земельні ділянки в Хмельницькій області у загальній кількості 66,3891га ріллі для вирощування сільськогосподарської продукції. Також подано звітність щодо сплати земельного податку за них. Даними звітів форми 1-ДФ підтверджується виплата доходу найманим працівниками: 1 квартал 2019 року - 13 осіб, 2 квартал 2019 року - 12 осіб, 3 квартал 2019 року - 55 осіб. Статус вказаного підприємства, як платника ПДВ, чинний з 04.07.1997.
Оплата придбаного товару підтверджена оборотно-сальдовими відомостями позивача за рахунком 63, картками рахунку, виписками з банку і відповідачем не заперечується. 
Часткова передача зерна від постачальника на склад позивача згідно з угодами складського зберігання з ПрАТ «ОРІЛЬ-ЛІДЕР» підтверджується відповідними накладними та товарно-транспортними документами, що містять печатки та підписи соіб, що брали участь в правочинах, інформацію щодо виду та кількості товару (пшениці та сої), відомості про перевізників і транспортні засоби, які згідно з загальними технічними характеристиками можуть перевозити відповідний товар.
Доказами поставки придбаного товару (насіння соняшника та сої) є товарно-транспортні накладні. Додатково позивачем надано світлокопії відеоспостереження щодо зважування автомобілів містять відомості про дату, час і транспортні засоби (з відповідними д.н.з.), які зазначені в ТТН.
На підставі наказу від 18.10.2019 № 289 на направлень №№ 154, 155 відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку декларації позивача за серпень 2019 року (реєстраційний номер 9215961342 від 20.09.2019), з урахуванням уточнюючих розрахунків з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування ПДВ на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету за серпень 2019року. 
За результатами вказаної перевірки контролюючим органом складено акт від 19.11.2019 № 506/28-10-42-03/32580463, яким установлено порушення позивачем пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит у декларації з ПДВ за серпень 2019 року на суму ПДВ 1009807,40 грн., що призвело до завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за серпень 2019року на 424347,97 грн., яка підлягає зменшенню, та суми, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунках платника у банку за серпень 2019 року на 585459,00 грн., яка підлягає зменшенню.
Зазначені висновки акта перевірки обґрунтовані відповідачем тим, що операції позивача за серпень 2019 року з ТОВ «АСТАРТА-ВВ» - на суму 158575,67  грн., з ТОВ «МАКОВІЙ» - за серпень 2019 року - 80534,70 грн., з ВКП «АВАНТАЖ» - за липень 2019 року на суму 185237,60 грн. , серпень 2019 року на суму 585459,43 грн., суми податкового кредиту за які ним включені в декларації з ПДВ за серпень 2019 року є безтоварними.
На підставі висновків вказаного акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення 04.12.2019:
1) № 0004674203 про зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування з ПДВ, задекларовану на рахунок платника в банку, в сумі 585459,00 грн. та застосування штрафної (фінансової) санкція у сумі 292730,00 грн.;
2) № 0004684203 про зменшення розміру від`ємного значення ПДВ у сумі 424348,00 грн.
          Вважаючи такі податкове повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України), Законами України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. № 996-XIV (далі - Закон №  996-XIV).
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У пп. 14.1.27, 14.1.36, 14.1.39, 14.1.156, 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).
Господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, у порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.
Згідно з п. 44.1 ст. 44, п. 46.1 ст. 46 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Податкова декларація, розрахунок - це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках,визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання,чи документ, що свідчить про суми доходу,нарахованого (виплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
Згідно з п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість визначено статтею 198 Податкового кодексу України, згідно з якою право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/ послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України на час вчинення спірних операцій та видачі податкової накладної).
Відповідно до п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний надати покупцю податкову накладну після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.
Відповідно до ст. 1, ч. 1, 2 ст. 9 Закону № 996-XIV первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Висновки суду апеляційної інстанції.
Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що правовою підставою для формування суб`єктом господарювання показників податкової звітності, які в наступному враховуються ним при обчисленні об`єкта оподаткування, є реальність здійснення господарських операцій, за якими ним були понесені такі витрати, що підтверджується відповідною первинною документацією.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що реальність операцій позивача з ТОВ «АСТАРТА-ВВ», ТОВ «МАКОВІЙ», ВКП «АВАНТАЖ» підтверджується відповідними первинними документами, про що було зазначено вище.
Крім того, матеріалами справи підтверджується господарська мета вчинення спірних операцій між позивачем і зазначеним контрагентом, відповідність таких операцій видам господарської діяльності позивача і використання результатів наданих послуг (виконаних робіт) у господарській діяльності позивача.
Таким чином, оскільки господарські операції позивача із зазначеними контрагентами підтверджуються відповідними первинними документами, відображені у податкових накладних, зареєстрованих належним чином, розрахунки між сторонами доведені, господарська мета їх проведення, доцільність і економічний результат підтверджені, то колегія суддів вважає, що висновки податкового органу щодо фіктивності таких операцій є безпідставними та необґрунтованими.
Доводи апелянта у справі про те, що вказані контрагенти позивача не мали матеріально-технічних ресурсів (земельних ділянок, врожаю) для вчинення спірних операцій з позивачем (для поставки йому соняшника та сої), є необґрунтованими та засновуються на припущеннях, оскільки апелянтом - відповідачем у справі не доведено, зокрема, що такими контрагентами не залучалися треті особи для виконання відповідних зобов`язань перед позивачем.
Бльш того, як відзначалося вище, у відповідності з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ТОВ «АСТАРТА-ВВ», ТОВ «МАКОВІЙ», ВКП «АВАНТАЖ» на момент виникнення спріних правовідносин мали земельні ділянки для вирощування сільськогосподарської продукції, сплачували відповідний земельних податок /т. 5/, а також мали у своєму штаті найманих працівників, яким виплачувалася заробітна плата.
Таким чином, твердження апелянта про те, що операції позивача з ТОВ «АСТАРТА-ВВ», ТОВ «МАКОВІЙ», ВКП «АВАНТАЖ» є безтоварними і їх документальне оформлення спрямовано лише на незаконне набуття податкових вигід, спростовуються матеріалами цієї справи.
При цьому, апеляційний суд відзначає, що податковий орган відповідно до принципу офіційності повинен доводити в суді фіктивність господарської операції як підстави для нарахування платнику податків податкових зобов`язань та правомірності прийняття свого рішення.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 817/149/17, від 29.03.2018 у справі № 813/2758/16.
Разом з тим, апеляційний суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), викладену в п. 50 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України», в якому ЄСПЛ, зокрема зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним
У рішеннях від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України», від 10.03.2010 у справі «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії» ЄСПЛ наголосив, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.
Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.
Враховуючи вищевикладені обставини та оцінивши докази у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, а адміністративний позов - задоволенню. 
Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.          
Таким чином, апеляційна скарга Офісу великих платників податків Державної податкової служби підлягає залишенню без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року - без змін.          
Розподіл судових витрат.
З огляду на результат розгляду цієї справи, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
          Керуючись ст.ст. 139, 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної податкової служби залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Повний текст судового рішення виготовлено 14 липня 2020 року.

Головуючий суддя                                                                                

Судді: