22-ц/804/1686/20 
                                                                                237/6401/18 
                                               
Єдиний унікальний номер 237/6401/18
                                                                        Номер провадження 22-ц/804/1686/20

П О С Т А Н О В А
І м е н е м    У к р а ї н и

18 червня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Мироненко І.П.
          суддів:            Баркова В.М., Мальцевої Є.Є.       
                        за участі  секретаря  Сікори М.М.
сторони:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) – Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (правонаступник АТ «Укрсоцбанк»); 
відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ; 
відповідач (третя особа за зустрічним позовом) – ОСОБА_2 ; 

розглянувши  у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 03 лютого 2020 року, постановленого у складі судді Сенаторова В.А., повний текст якого складено 17 лютого 2020 року, - 

в с т а н о в и в:

1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2018 року позивач АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у сумі 144 814,02 грн. та судовий збір в розмірі 2172,21 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08 травня 2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 163АІ10120508001, відповідно до умов якого останній отримав грошові кошти в сумі 125910,00 грн. на строк до 07 травня 2017 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17,30 % річних для придбання автомобіля.
Цього ж для з метою забезпечення виконання зобов`язання за вищевказаним договором між позивачем та відповідачем – ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 163АІ10120508001-ІІ. 
Відповідно до умов договору поруки відповідач як поручитель поручається за виконання позичальником обов`язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. 
09 серпня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на АТ «Укрсоцбанк».
В порушення умов кредитного договору ОСОБА_2 свої зобов`язання не виконав, внаслідок чого в нього виникла прострочена заборгованість в розмірі 144 814,02 грн., яка складається з простроченої заборгованості – 79 221,53 грн., простроченої заборгованості по нарахованих відсотках – 65 592,49 грн.

У квітні 2019 року відповідачем ОСОБА_1 подано зустрічний позов про припинення поруки. Просив суд відмовити у задоволенні первісного позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності і задовольнити зустрічний позов в повному обсязі.
Зустрічний позов обґрунтовано тим, що 08 травня 2012 року між ПАТ «Уксоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № №163АІ10120508001, відповідно до умов якого останній отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строкової, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 125910,00 грн.
Також 08 травня 2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки №163АІ10120508001–ІІ, за умовами якого останній поручився за виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором №163АІ10120508001.  Вважає, що порука, яка виникла на підставі вищевказаного договору поруки припинилася. Договір поруки не містить строку дії поруки. Що стосується строку виконання основного зобов`язання, то цей строк був встановлений до 07 травня 2017 року, оскільки саме ця дата прописана в кредитному договорі № №163АІ10120508001 від 08 травня 2012 року. Зазначив, що 08 червня 2012 року ОСОБА_2 не виконав свої зобов`язання за кредитним договором №163АІ10120508001 від 08 травня 2012 року, а тому ПАТ «Укрсоцбанк» мав право з 08 вересня 2012 року і протягом шести місяців від цієї дати звернутись з позовом до суду за захистом свого порушеного права, проте зробив це лише 19 грудня 2018 року. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 03 лютого 2020 року у задоволенні первісного позову АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено в повному обсязі. Зустрічний позов ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк» про припинення поруки задоволено. Припинено поруку, яка виникла на підставі договору поруки № 163АІ10120508001-ІІ від 08 травня 2012 року, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 .
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог за первісним позовом суд виходив з того, що позивач не надав жодного банківського документу  на підтвердження отримання ним грошових коштів від свого позичальника 10 листопада 2014 року, 21 січня 2015 року та 21 грудня 2017 року, тому суд не може вважати твердження позивача про сплату на його користь п`яти гривень 21 грудня 2017 року, 394,86 грн.  21 січня 2015 року та 29,95 грн. 10 листопада 2014 року доведеними за допомогою належних доказів обставинами, які переривають перебіг позивної давності з наслідками, встановленими ст.264 ЦК України. Сторонами кредитних правовідносин врегульовані в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначено умови такого повернення коштів, тому усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позичальник повинен був звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати – 06 лютого 2015 року з урахуванням п.4.4. кредитного договору. Закінчення позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
Задовольняючи позовні вимоги за зустрічним позовом, суд виходив з того, що порука припинилася, оскільки відповідач ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» не пред`явив позовну вимогу до поручителя ОСОБА_1 протягом 6 місяців з дня настання строку виконання кредитного зобов`язання, тобто протягом 6 місяців з 07 лютого 2015 року.

Надходження апеляційної скарги до апеляційної інстанції та її короткий зміст
07 квітня 2020 року на адресу апеляційного суду надійшла цивільна справа з апеляційною скаргою АТ «Альфа-Банк» на рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 03 лютого 2020 року.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 12 травня 2020 року,  після усунення недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження. 
В апеляційній скарзі АТ «Альфа-Банк», посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги банку  задовольнити, стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором у сумі 144 814,02 грн. У задоволені зустрічного позову про припинення договору поруки відмовити. Стягнути на користь банку судовий збір.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що зважаючи на невиконання позичальником зобов`язання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача заборгованість по кредиту, заборгованість за відсотками, пеню за невиконання умов договору.
Окрім зазначеного, суд не звернув уваги на п.3.3.16.1 кредитного договору та додаткової угоди в яких йдеться про те, що в разі усунення позичальником порушень вказаних в п.3.2.3 кредитного договору, в тому числі погашення простроченої заборгованості, вимога кредитора щодо дострокового повернення кредиту в повному обсязі втрачає чинність.
Крім того, суд помилково не прийняв до уваги зазначені позивачем чергові платежі від 10 листопада 2014 року, 21 січня 2015 року та 21 грудня 2017 року, оскільки не взяв до уваги пункти договору щодо договірного списання та зміни внесені до кредитного договору додатковою угодою, якими обумовлено договірне списання коштів з поточного рахунку позичальника № НОМЕР_1 .
Підписанням кредитного договору та додаткової угоди, позичальник виявив свою волю щодо згоди на договірне списання коштів в рахунок погашення заборгованості, тож не прийняті судом до уваги суми фактично є погашенням кредитної заборгованості відповідача та повинні бутті враховані при обчисленні строку позовної давнини.
Також поза увагою суду залишилось те, що відповідачем не було надано жодного доказу своїх заперечень.
У зв`язку зі зміною суті зобов`язання з періодичного на одноразове, строк позовної давності починається з моменту закінчення строку дії договору.
Оскільки відповідно до ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила повинні застосовуватись і до поручителя.

Аргументи учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 – ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки позивач не надав суду докази на підтвердження факту видачі суми кредиту. Позивач звернувся до суду з даним позовом з пропуском строку позовної давності, оскільки ОСОБА_2   08 червня 2012 року не виконав зобов`язання за кредитним договором, а тому банк з 08 вересня 2012 року і протягом трьох років від цієї дати мав право звернутися до суду з відповідними позовними вимогами, проте звернувся 19 грудня 2018 року. 
З довідки-розрахунку від 25 вересня 2018 року №04.22-07/11055 не доведено і не обґрунтовано суму простроченої заборгованості 79 221,53 грн. і не зрозуміло коли саме виникла заборгованість за кредитним договором, яким чином, в який спосіб нараховувались відсотки за користування кредитними коштами, відповідно до умов кредитного договору.
Посилання скаржника на те, що суд не взяв до уваги пункти договору щодо договірного списання та зміни внесені до кредитного договору, якими обумовлено договірне списання коштів з поточного рахунку Позичальника №26208010458689 є необґрунтованими. На підтвердження договірного списання коштів скаржник подає до суду апеляційної інстанції докази проведення операцій проведених нібито з особовими рахунками ОСОБА_2 , надаючи при цьому доказами сумнівного походження, оскільки із тексту виписок по особових рахунках № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 вбачається лише те, що позивач здійснюючи дані операції лише намагався відтермінувати настання моменту дострокового погашення кредиту та переривання строку позовної давності. Також, не вбачається кому саме належать дані рахунки і що списання із вищезазначених розрахункових рахунків відбувалось не повне, як це передбачено умовами кредитного договору, хоча і грошовий ліміт дозволяв погашення часткової заборгованості за договором. Позивач не надав в установлений закон строк ці докази суду першої інстанції. 
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 після отримання кредитних коштів жодного платежу за кредитним договором №163АІ10120508001 від 08 травня 2012 року не зроблено. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, якщо сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позичальник повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 – ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки порука, яка виникла на підставі договору поруки припинилася через те, що договір поруки не містить строку дії поруки. Що стосується строку виконання основного зобов`язання, то цей строк був встановлений до 07 травня 2017 року, оскільки саме ця дата прописана в кредитному договорі № №163АІ10120508001 від 08 травня 2012 року. Таким чином, порука припинилася 08 березня 2013 року, оскільки позовна вимога не пред`явлена до поручителя ОСОБА_1 протягом 6 місяців з дня настання строку виконання кредитного зобов`язання, тобто протягом 6 місяців з 08 вересня 2012 року. 

2.Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Представник позивача та відповідачі, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи,  в судове засідання не з`явились.
Представник позивача Дегтярьов Є.В ОСОБА_4 , діючий на підставі довіреності, надав заяву про неможливість явки в судове засідання у зв`язку із зайнятістю в іншому процесі, просив розглянути справу без його участі. Позовні та апеляційні вимоги банку підтримує у повному обсязі. Проти зустрічного позову заперечує на підставі наведених у скарзі доводів. 
Виходячи з положень ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.   
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачів ОСОБА_3 , яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  задоволенню не підлягає.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини
08 травня 2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 163АІ10120508001, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 125910,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитними коштами на перший річний період (до 01 травня 213 року) у розмірі 17,30 % річних та кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 07 травня 2017 року, включно.
Пунктом 1.1 договору визначено, що на кожний наступний річний період процентна ставка за кредитом встановлюється в порядку, визначеному п.2.7 цього договору. Про зміну процентної ставки за кредитом кредитор письмово повідомляє позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за даним договором осіб н пізніше як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовується нова процентна ставка.
Мінімальний можливий розмір процентної ставки за кредитом встановлюється у розмірі не менш ніж 12,00% річних. Максимально можливий розмір процентної ставки за кредитом встановлюється у розмірі не більш ніж 27,00% річних (п.п.2.7.2, 2.7.3).
Умовами кредитного договору передбачено, що сплата кредиту та процентів за користування кредитним коштами здійснюється щомісячно частинами до 08 числа (включно) кожного місяця, починаючи з червня 2012 року (п.1.1.1).
Погашення кредиту здійснюється у строки, зазначені у п.1.1.1 цього договору, шляхом договірного списання кредитором коштів в сумі чергового належного до погашення платежу за кредитом з поточного рахунку позичальника № НОМЕР_1 . Для забезпечення можливості договірного списання коштів в рахунок строкового погашення заборгованості за кредитом позичальник своєчасно здійснює поповнення (внесення) коштів у необхідній сумі на свій поточний рахунок. У разі недостатності коштів на поточному рахунку, договірне списання здійснюється в межах наявного залишку коштів на рахунку.
Пунктом 4.4 кредитного договору передбачений порядок дострокового повного погашення кредитної заборгованості. Зокрема, вказаним пунктом передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) своїх обов`язків позичальником, визначених п.п. 3.3.6, 3.3.7 цього договору (а саме: забезпечувати сплату процентів за використання кредиту у порядку та розмірі, визначеному п.п. 1.1, 2.4, 2.7 цього договору та комісії в розмірах та порядку, передбачених цим договором; забезпечувати своєчасно та в повному обсязі погашення кредиту із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п.п. 1.1, 2.4 цього договору) протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). 
Виконання умов кредитного договору забезпечено договором поруки, укладеним 08 травня 2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 № 163АІ10120508001-ІІ.
Згідно пункту 6.2 договору поруки цей договір набирає чинності з дня його укладення та діє до повного виконання всіх вимог, забезпечених порукою, визначених п.2.1 цього договору.
Згідно розрахунку, наданого АТ «Укрсоцбанк» у ОСОБА_2 станом на 25 вересня 2019 року утворилась заборгованість за кредитним договором №  163АІ10120508001 від 08 травня 2012 року у розмірі 144 814,02 грн., яка складається із простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 79 221,53 грн., простроченої заборгованості зі сплати процентів за користування кредитними коштами у розмірі 65 592,49 грн. Розрахунок проведений виходячи з % ставки – 20,94.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 цього Кодексу).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).
Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України).
Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.
При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Пунктом 4.4 кредитного договору передбачений порядок дострокового повного погашення кредитної заборгованості. Зокрема, вказаним пунктом передбачено, що у разі невиконання своїх обов`язків позичальником, передбачених пунктами 3.3.6, 3.3.7 цього договору протягом більш ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити відсотки за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).
Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такої зміни.
Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст.253 ЦК України).
Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).
Надані позивачем до суду апеляційної інстанції  виписки про погашення спірного кредиту за 2014, 2015 та 2017 роки не є новими доказами у розумінні ст.76 ЦПК України, оскільки надані на підтвердження доводів апеляційної скарги, а зазначена у них інформація була предметом дослідження в суді першої інстанції. 
Так, згідно виписки по особовому рахунку №22089700015856 від 10 листопада 2014 року, попередній залишок на 10 листопада 2014 року становив 1401,59 грн., надійшло 42,16 грн., списано на погашення нарахованих процентів за період з 09 жовтня 2014 року по 09 листопада 2014 року – 29,95 грн.
Згідно виписки по особовому рахунку № 22091150002775 від 21 січня 2015 року, попередній залишок коштів на 21 січня 2015 року становить 3963,51 грн., списано на погашення нарахованих процентів за період з 10 листопада 2014 року по 08 січня 2015 року – 97,40 грн.; за період 09 жовтня 2014 року по 09 листопада 2014 року – 297,46 грн.; вихідний залишок 3568,65 грн.
Згідно виписки по особовому рахунку №2208909001603 від 21 грудня 2017 року, попередній залишок коштів на 21 грудня 2017 року становить 13 050,80 грн., списано на погашення нарахованих процентів за період з 09 січня 2015 року по 08 лютого 2015 року – 5,00 грн.; вихідний залишок – 13 045,80 грн.
Оцінюючи надані докази у їх взаємозв`язку з іншими доказами відповідно до ст.89 ЦПК України, колегія суддів зазначає, що надані виписки за 2014, 2015 та 2017 роки не відповідають умовам укладеного між сторонами договору. Виписки надані з особових рахунків № НОМЕР_2 , № НОМЕР_4 та №2208909001603, тоді як п.1.1.1 кредитного договору встановлено, що погашення кредиту здійснюється шляхом договірного списання коштів з поточного рахунку позичальника № НОМЕР_1 , який позичальник має поповнювати, що визначено додатком №1 до кредитного договору, який є його невід`ємною частиною.
Доказів того, що на ім`я позичальника відкривалися інші поточні рахунки для договірного списання коштів на погашення за кредитним договором №163АІ10120508001  від 08 травня 2012 року, про що було внесено відповідні зміни до договору, позивачем суду надано не було.
Отже, згідно наданих позивачем виписок останній платіж за тілом кредиту та процентами мав місце 27 жовтня 2014 року.
Зважаючи на положення п.4.4 кредитного договору, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором  №163АІ10120508001  від 08 травня 2012 року, строк користування ОСОБА_2 кредитом, припинився достроково, а саме через 90 днів, який сплив 06 лютого 2015 року. Зобов`язання погасити кредит у повному обсязі протягом одного робочого дня (07 лютого 2015 року) позичальник не виконав, тому позивач повинен був дізнатися, що його право порушено, і починаючи з 08 лютого 2015 року він мав право протягом трьох років від цієї дати звернутись з позовом до суду за захистом свого порушеного права, проте зробив це лише 28  листопада 2018 року (поштове відправлення а.с.33), тобто з пропуском строку позовної давності.
Посилання у апеляційній скарзі на положення п.3.3.16.1 кредитного договору, яким встановлено, що у випадку усунення позичальником порушень, вказаних в п.3.2.3 цього договору, в тому числі погашення простроченої заборгованості за кредитом, нарахованими процентами, комісії, а також можливими штрафними санкціями впродовж строку, вказаного в п.3.3.16 цього договору, вимога кредитора щодо повернення кредиту в повному обсязі втрачає чинність, є безпідставними. 
Матеріали справи не містять даних про те, що відповідачам надсилалась вимога про дострокове погашення кредитної заборгованості відповідно до п.3.3.16 кредитного договору. До того ж, п.4.4 кредитного договору, яким сторони погодили зміну строку кредитування, не містить такої умови, як направлення письмової вимоги позичальнику про погашення кредитної заборгованості.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги банку є обґрунтованими в частині стягнення тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами до зміненої дати закінчення строку кредитування, проте задоволенню не підлягають у зв`язку зі спливом строку позовної давності, про що було заявлено відповідачам.
При цьому, у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів, які були нараховані банком після закінчення строку кредитування, слід відмовити за їх необґрунтованістю, оскільки таке право кредитодавця припинилося після зміни строку виконання зобов`язань на підставі п.4.4 кредитного договору. Проте, це не впливає на правильність вирішення справи.
Вимог про стягнення сум, передбачених ст.625 ЦК України, банком не заявлялось.

Щодо зустрічного позову про припинення поруки
Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (ч.1 ст.546 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч.1 ст.553 ЦК України). Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, визначені у ст.554 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (ч.2 ст.252 ЦК України).
Порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (ч.4 ст.559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Судом встановлено, що останню проплату за кредитним договором від ОСОБА_2 здійснено 27 жовтня 2014 року.
Зі змісту п.6.2 договору поруки слідує, що умови договору поруки не встановлюють строк припинення поруки у розумінні ст.251 ЦК України, тому має застосовуватися припис ч.4 ст. 559 цього Кодексу у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя.
Строк, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні ч.4 ст.559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).
Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.
Отже, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, строк пред`явлення кредитором вимог до поручителів про повернення заборгованості за платежами, які позичальник був зобов`язаний згідно з умовами кредитного договору вносити періодично, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Проте, якщо кредитор змінює строк виконання основного зобов`язання, позовна давність обчислюється від цієї дати. В такому разі кредитор зобов`язаний пред`явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (ч.4 ст.559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про визнання поруки припиненою суд першої інстанції правильно виходив з того, що у зв`язку з неналежним виконанням умов договору змінився строк виконання основного зобов`язання, а банк  звернувся до поручителя з вимогою шляхом звернення з цим позовом поза межами строку, встановленого ч.4 ст.559 ЦК України в редакції, чинній на момент виниклих правовідносин.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
  Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду. При вирішенні даної справи судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам. При встановленні фактичних обставин справи судом не порушено норм процесуального права.
Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, 

п о с т а н о в и в:
   
Апеляційну  скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.
Рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 03 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий                                                                                               І.П. Мироненко 

Судді:                                                                                                          В.М. Барков                                                                                                                   

                                                                                                                     Є.Є. Мальцева

Повний текст судового рішення складено 25 червня 2020 року.

Суддя                                                                                                          І.П. Мироненко