ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2020 року 
м. Київ
справа № 420/6332/18
провадження № К/9901/13606/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів: Загороднюка А. Г., Шевцової Н. В.
розглянув у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції справу
за позовом ОСОБА_1 до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, третя особа - Орган опіки та піклування Київської районної державної адміністрації Одеської міської ради, про визнання протиправною відмови та зобов`язання зареєструвати місце проживання, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2019 року, ухвалене у складі судді Кравченка М. М., та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 3 квітня 2019 року, прийняту у складі колегії суддів: Градовського Ю. М. (головуючий), Крусяна А. В., Яковлєва О. В.
І. Суть спору 
1. У грудні 2018 року ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з позовом до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради (надалі також Департамент, відповідач), третя особа - Орган опіки та піклування Київської районної державної адміністрації Одеської міської ради, в якому просила:
1.2. визнати протиправною відмову Департаменту від 24 вересня 2018 року у реєстрації місця проживання малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ;
1.2. зобов`язати Департамент зареєструвати місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .
2. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 24 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Департаменту з письмовою заявою про реєстрацію проживання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 . До заяви були додані документи, що підтверджують право на проживання у житлі малолітньої дитини. Того ж дня, за результатом розгляду звернення Департаментом надання адміністративних послуг прийнято рішення про відмову у реєстрації малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі пункту 11 постанови Кабінету Міністрів України № 207 від 02 березня 2016 року, оскільки відсутня згода батька дитини на реєстрацію.
Позивач вважає відмову відповідача від 24 вересня 2019 року у реєстрації місця проживання дитини протиправною, оскільки вона порушує справедливий баланс між обмеженнями, встановленими підзаконними нормативними актами, і необхідністю дотримання прав, свобод та інтересів малолітньої, порушує права, свободи та інтереси дитини, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист.
3. Відповідач позов не визнав, наполягаючи на законності оспорюваного рішення. Зокрема, відповідач вважав, що ненадання батьком письмової згоди на реєстрацію місця проживання дитини спричинило ситуацію, яка позбавляє дитину права бути зареєстрованою, тому належним способом захисту прав матері та дитини щодо свободи пересування та вільного вибору місця проживання у цьому випадку є звернення до суду з позовною заявою саме про визначення місця проживання дитини або про позбавлення батьківських прав в порядку цивільного судочинства.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
4.  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебувають у шлюбі, що зареєстрований 10 лютого 2017 року відповідно до актового запису № 207, виданого Київським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.
5. Рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві від 14 листопада 2017 року № 1/1356-17 скасована посвідка на тимчасове проживання в Україні громадянину Грузії ОСОБА_4 , який був депортований з України строком на 3 роки.
6. ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_1 народилась дочка ОСОБА_2 відповідно до актового запису № 1655, складеного Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області серії НОМЕР_1 від 11 квітня 2018 року, батьком якої у свідоцтві про народження зазначений громадянин Грузії ОСОБА_4 .
7. ОСОБА_1 є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 проживає з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .
8. 24 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Департаменту з письмовою заявою про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 . До вищезазначеної заяви були додані документи, що підтверджують право на проживання у житлі малолітньої дитини.
9. 24 вересня 2018 року за результатом розгляду звернення Департаментом прийнято рішення про відмову у реєстрації малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі пункту 11 постанови Кабінету Міністрів України № 207 від 02 березня 2016 року, оскільки відсутня згода батька дитини на реєстрацію.
10. Незгода із такою відмовою зумовила звернення до суду з цим позовом.
ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій
11. Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 29 січня 2019 року, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 3 квітня 2019 року, позов задовольнив частково та зобов`язав Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради зареєструвати місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання та реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
12. Такі свої рішення суди мотивували тим, що оскільки малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із матір`ю, не зареєстрована ні з одним із своїх батьків у зв`язку з тим, що батько дитини не має зареєстрованого місця проживання в Україні та депортований із України строком на 3 роки, існує необхідність зобов`язати Департамент зареєструвати місце проживання дитини за вказаною адресою.
13. При цьому суди обох інстанцій виходили з того, що цей спір належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.
ІV. Провадження в суді касаційної інстанції
14. Відповідач, уважаючи оскаржувані судові рішення ухваленими із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати зазначені рішення та закрити провадження у справі.
12. З-поміж іншого, автор скарги наполягає на тому, що суди помилково розглянули цю справи за правилами адміністративного судочинства.
VII. Позиція Верховного Суду
13. Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
14. 8 лютого 2020 року набрали чинності зміни до КАС України, внесені Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
15. За правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
16. За наведених підстав касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом, а саме за правилами КАС України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX.
17. Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
18. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
19. За змістом пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
20. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
21. У частині першій статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
22. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
23. За усталеною судовою практикою Великої Палати Верховного Суду, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду. 
24. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
25. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
25. Разом із тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
26. Відтак, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.
27. Колегія суддів уважає, що спірні правовідносини пов`язані з правом користування та розпорядження майном, адже ініційований позивачем спір щодо реєстрації у належній позивачеві квартирі місця проживання дитини має цивільно-правову природу, оскільки спрямовані на зміну (виникнення) цивільних прав останньої.
28. Отже, цей спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.
29. Такий висновок колегії суддів ґрунтується насамперед на правових позиціях Великої Палати Верховного Суду, відображених у її постановах від 16 травня 2018 року у справі  № 337/2535/2017, від 12 грудня 2018 року у справі № 826/8687/16, від 10 квітня 2019 року у справі № 826/3620/17.
30. За правилом пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
31. Відповідно до частини першої статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
32. За наведеного правового регулювання й обставин справи касаційну скаргу слід задовольнити, оскаржувані судові рішення - скасувати як такі, що ухвалені з порушенням вимог процесуального закону, а провадження в адміністративній справі - закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України.
Керуючись пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX, статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради задовольнити.
2. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 3 квітня 2019 року у справі № 420/6332/18 скасувати.
3. Закрити провадження в адміністративній справі № 420/6332/18 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, третя особа - Орган опіки та піклування Київської районної державної адміністрації Одеської міської ради, про визнання протиправною відмови та зобов`язання зареєструвати місце проживання.
4. Роз`яснити позивачу, що вирішення цього спору віднесено до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства. Позивач має право протягом десяти днів із дня отримання копії цієї постанови звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. У такій заяві може бути зазначений лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору, відповідно до глави 2 розділу І Цивільного процесуального кодексу України.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена. 

Головуючий                                                                                          М. І. Смокович 

Судді                                                                                                    А. Г. Загороднюк

                                                                                                    Н. В. Шевцова