ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2020 року	Львів	Справа № 140/2825/19 пров. № А/857/7478/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача                                                                 Шинкар Т.І.,
суддів                                                                                   Гуляка В.В.,
                                                                                             Судової-Хомюк Н.М.,
секретаря судового засідання                                            Максим Х.Б., 
розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Любешівського районного сектору Управління Державної міграційної служби України у Волинській області на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Плахтій Н.Б.) про відмову у відстроченні виконання судового рішення, постановлену в письмовому провадженні в м.Луцьку 23 квітня 2020 року, повне судове рішення складено 24 квітня 2020 року, у справі №140/2825/19 за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 до Любешівського районного сектору Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

18.09.2019 ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Любешівського районного сектору Управління Державної міграційної служби України у Волинській області, просив визнати протиправною відмову у видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII, та зобов`язати оформити та видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України у формі книжечки без передачі будь-яких даних про дитину і її батьків до ЄДДР, без формування (присвоєння) унікального номеру запису в Реєстрі (УНЗР), без відцифрованого підпису особи, без відцифрованого образу обличчя особи, без відцифрованих відбитків пальців рук, без використання будь-яких засобів ЄДДР.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року, позов задоволено частково: визнано протиправними дії Любешівського районного сектору Управління Державної міграційної служби України у Волинській області щодо відмови у видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ; зобов`язано Любешівський районний сектор Управління Державної міграційної служби України у Волинській області оформити та видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
15.04.2020 Любешівським районним сектором Управління Державної міграційної служби України у Волинській області подано заяву про відстрочення виконання судового рішення до досягнення ОСОБА_2 16-річного віку.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2020 року в задоволенні заяви відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що інститут відстрочення виконання рішення суду спрямований на забезпечення виконання судового рішення протягом певних визначених проміжків часу у разі наявності виняткових обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Суд першої інстанції вказав, що Закон №5492-VI встановлює певний віковий ценз для отримання паспорта громадянина України - 14 років. Суд першої інстанції зазначив, що норми чинного законодавства на даний момент визначають фактично два вікових цензи для осіб, які бажають отримати паспорт громадянина України: 14 років та 16 років, до того ж, отримання паспорта громадянина України є обов`язком особи, а не «правом», питання ж, що стосується форми такого документа, є «правом» - у формі картки чи у формі паспортної книжечки. Суд першої інстанції дійшов висновку, що норми чинного законодавства не дають підстав стверджувати, що особа, якій виповнилося 14 років, не має права на отримання паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Любешівський районний сектор Управління Державної міграційної служби України у Волинській області подав апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від            23 квітня 2020 року. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ОСОБА_2 на момент звернення виповнилось 14 років, тоді як паспорт громадянина України зразка 1994 року може бути видано лише особі, яка досягла 16-річного віку.
Позивач подав клопотання про розгляд справи без його участі, відповідач в судове засідання не з`явився, явку повноважного представника не забезпечив, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України та статті 230 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, секретарем забезпечено ведення протоколу судового засідання.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.
З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є батьком неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 29.07.2005.
ОСОБА_2 по досягненні 14-річного віку звернувся до Любешівського РС УДМС України у Волинській області із заявою про оформлення та видачу паспорта громадянина України старого зразка у вигляді книжечки без використанні засобів Державного демографічного реєстру.
Листом від 06.09.2019 №0720-314/0720.1-19 Любешівський РС УДМС України у Волинській області повідомив ОСОБА_2 про відсутність законних підстав для оформлення та видачі паспорта у формі книжечки.
Задовольняючи частково позовні вимоги, Волинський окружний адміністративний суд у рішенні від 22 листопада 2019 року, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року, врахував правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у зразковій справі №806/3265/17. Суд першої інстанції вказав, що у разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що в свою чергу є порушенням її громадянських прав у зв`язку з неможливістю їх реалізації.
З врахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду у справі №806/3265/17 суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про визнання протиправною відмови Любешівського РС УДМС України у Волинській області у видачі паспорту у формі книжечки відповідно до Положення №2503-ХІІ підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дій Любешівського РС УДМС України у Волинській області щодо відмови у видачі паспорта неповнолітньому ОСОБА_2 у формі книжечки.
Враховуючи те, що права та законні інтереси неповнолітнього ОСОБА_2 порушені відповідачем, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права в даному випадку є зобов`язання Любешівського РС УДМС УДМС України у Волинській області оформити та видати ОСОБА_2 паспорт громадянки України у формі книжечки відповідно до Положення №2503-XII.
Відмовляючи у відстроченні виконання судового рішення, суд першої інстанції вказав, що норми чинного законодавства не дають підстав стверджувати, що особа, якій виповнилося 14 років, не має права на отримання паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Стаття 124 Конституції України та стаття 370 КАС України встановлюють, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до положень статті 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити виконання рішення. Питання про відстрочення судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду. Підставою для відстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення, ухвали, постанови. При відстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів, передбачених статтею 151 цього Кодексу.
У разі прийняття рішення про відстрочення чи розстрочення виконання рішення в адміністративній справі суд змінює строк подання суб`єктом владних повноважень звіту про виконання такого рішення.
Таким чином, процесуальне законодавство визначає підстави та порядок відстрочення виконання судового рішення в адміністративній справі з метою створення оптимальних умов для належного та якісного виконання такого.
Підставою для відстрочення виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк встановлений судом, такі повинні бути доведені заявником.
На підтвердження факту існування таких обставин заявник повинен подати суду належні та допустимі докази відповідно до вимог статтей 73 і 74 КАС України.
Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З огляду на відсутність передбачених критеріїв для визначення поважності таких підстав, прийняття відповідних рішень є дискреційним повноваженням суду, яке останній реалізує за власними переконанням, виходячи з конкретних обставин справи. При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що відстрочення виконання рішення суду є правом, а не обов`язком суду.
Згідно з частинами 1, 2 статті 21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» №5492-VI від 20.11.2012 (далі - Закону №5492-VI) паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України.
Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини 4 статті 21 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.
Закон №5492-VI встановлює віковий ценз для отримання паспорта громадянина України - 14 років.
Разом з тим, Постановою Верховної Ради України «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон» 2503-ХІІ від 26.06.1992 встановлено, що паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302» №398 від 03.04.2019 визначено, що Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.
Процедуру оформлення та видачі паспорта у формі книжечки щодо особи, відносно якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, визначено Наказом Міністра внутрішніх справ «Про затвердження Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України» 06.06.2019 № 456 (далі - Порядок №456).
Відповідно до пункту 2 Порядку №456 паспорт оформлюється з використанням бланка паспорта громадянина України зразка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 1994 року № 353 «Про затвердження зразка бланка паспорта громадянина України».
Пунктом 3 Порядку №456 встановлено, що оформлення і видачу паспорта здійснюють територіальні підрозділи Державної міграційної служби України (далі - територіальні підрозділи ДМС): особі, яка досягла 16-річного віку, - на підставі заяви про видачу паспорта громадянина України (далі - заява) за зразком, наведеним у додатку 1 до цього Тимчасового порядку, поданої нею особисто.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що норми чинного законодавства на даний момент визначають фактично два вікових цензи для осіб, які бажають отримати паспорт громадянина України: 14 років та 16 років. При цьому, отримання паспорта громадянина України є обов`язком особи, а не «правом». Питання ж, що стосується форми такого документа, є «правом» - у формі картки чи у формі паспортної книжечки. Водночас, вказані положення не дають підстав стверджувати, що особа, якій виповнилося 14 років, не має права на отримання паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки.
Право позивача, який не досягнув 16-річного віку, на отримання паспорта громадянина України у вигляді книжечки встановлене рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року у цій справі.
Окрім того, на час розгляду цієї апеляційної скарги судом апеляційної інстанції позивачу виповнилось 16 років, що вказує на відсутність обставин, які, на переконання відповідача, ускладнювали виконання судового рішення.
Також суд апеляційної інстанції зауважує, що у Рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України вказав, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Європейської конвенції з прав людини, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. 
У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі «Класс та інші проти Німеччини», із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури.
Як неодноразово підкреслював Суд, органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення. 
Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що за відсутності фактичних обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, заява відповідача про відстрочення виконання судового рішення задоволенню не підлягає.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції при постановленні ухвали дотримано норми процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність ухвали не впливають.
Керуючись статтями 230, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Любешівського районного сектору Управління Державної міграційної служби України у Волинській області залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2020 року у справі №140/2825/19 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк  	
Повне судове рішення оформлене суддею-доповідачем 20.07.2020 згідно з ч.3 ст.321 КАС України