Постанова
Іменем України
 
01 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 497/1630/17
провадження № 61-47496св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Дундар І. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М., 
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк», 
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку письмового  провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Одеської області від 30 жовтня 2018 року у складі колегії суддів: Кононенко Н. А., Цюри Т. В., Сегеди С. М., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
27 жовтня 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ «КБ «ПриватБанк»)  звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з нього заборгованість за кредитним договором від 06 червня 2008 року у розмірі 25 161,59 грн, посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за цим договором.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Болградського районного суду міста Одеси від 06 квітня                      2018 року у складі судді  Кравцова А. В. позов ПАТ «КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення. 
Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову як з мотивів недоведення позивачем наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором, так і на підставі статті 257 ЦК України, застосувавши загальну позовну давність, яка встановлюється тривалістю у три роки.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою апеляційного суду Одеської області від 30 жовтня 2018 року рішення Болградського районного суду міста Одеси від 06 квітня 2018 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов ПАТ «КБ «ПриватБанк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 25 161,59 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 284,93 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 19 545,56 грн, заборгованості зі сплати пені та комісії у розмірі 3 894,83 грн, а також штрафів відповідно до п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг: штрафу (фіксована частина) у розмірі 250 грн та штрафу (відсоткова складова) у розмірі 1 186,27 грн. 
Суд апеляційної інстанції виходив із доведеності позивачем факту укладення кредитного договору між сторонами та наявності заборгованості у відповідача, яка ним не сплачена.  
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погодившись із таким вирішенням спору, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду та  залишити в силі рішення суду першої інстанції.    
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга аргументована тим, що апеляційний суд неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки, не звернув увагу на подану відповідачем заяву про пропуск позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову. 
Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 27 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження в справі за позовом ПАТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором з посиланням на підпункт 2 пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. 
Витребувано із Болградського районного суду Одеської області справу                      № 497/1630/17.
Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2020 року справу № 497/1630/17 призначено до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.
Обставини справи 
Суди встановили, що 03 червня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ «КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 укладений  кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 1 446,72 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Договір укладено у формі анкети-заяви.
У зв`язку із порушенням позичальником зобов`язань за кредитним договором відповідно до розрахунку банку станом на 30 вересня 2017 року утворилася заборгованість у розмірі 25 161,59 грн, яка складається із                   284,93 грн  - заборгованості за кредитом; 19 545,56 грн  - заборгованості за відсотками за користування кредитом; 3 894,83 грн - заборгованості зі сплати пені та комісії; а також штрафів відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн - штрафу (фіксована частина); 1 186,27 грн  - штрафу (відсоткова складова).
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги.
Мотивувальна частина
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права
Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша стаття 1048 ЦК України).
Відповідно до статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Суди встановили, що між банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір у вигляді заяви-анкети від 03 червня 2008 року зі сплатою процентної ставки на рівні 3 % на місяць (36 % річних), з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Умови про відповідальність позичальника за невиконання/прострочення виконання зобов`язання у вигляді неустойки (пені, штрафів), зокрема, пені - 1 % від заборгованості, але не менше 10 грн на місяць; штрафу за порушення строків платежів - 250 грн + 5 %  від суми позову; 4,5 % - відсоткової ставки на суму несанкціонованого ліміту кредитування, а також комісія за моніторинг неактивної карти у розмірі залишку коштів на картрахунку встановлено у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана позичальником. Термін внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця наступного за звітним.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.
Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову у повному обсязі, виходив із того, що ПАТ «КБ «ПриватБанк» виконало належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором                           від 06 червня 2008 року, ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у розмірі 1 446,72 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, однак зобов`язання щодо їх повернення банку не виконав, у зв`язку із чим утворилася заборгованість, яка складається із тіла кредиту у розмірі               284,93 грн, відсотків у розмірі 19 545,56 грн, пені та комісії у розмірі                  3 894,83 грн,  штрафів у розмірі 250 грн  і 1 186,27 грн й підлягає стягненню на користь позивача.
Однак із висновком суду апеляційної інстанції в частині стягнення пені та комісії у розмірі 3 894,83 грн колегія суддів Верховного Суду погодитися не може, виходячи з такого.
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Системний аналіз наведеної норми права свідчить про те, що одночасне застосування штрафу і пені, які є одним видом цивільно-правової відповідальності, за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, суперечить положенням, закріпленим у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження                                        № 61-8862сво18).
Отже, законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Ухвалюючи рішення у справі, суд апеляційної інстанції зазначені вимоги закону та правовий висновок Верховного Суду України до уваги не взяв та дійшов помилкового висновку про одночасне стягнення з відповідача на користь банку пені та штрафу, що є застосуванням подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення - порушення строків погашення заборгованості.
Позовні вимоги банку у частині стягнення заборгованості за комісією задоволенню також не підлягають із таких підстав.
Відповідно до довідки про умови кредитування, яка підписана позичальником, договором передбачено комісію за моніторинг неактивної картки.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15 зробив висновок, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок, тому є нікчемними.
Оскільки умова укладеного між сторонами кредитного договору щодо сплати комісії за моніторинг неактивної картки є нікчемною, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом з позичальника у зв`язку з їх необґрунтованістю.
Таким чином, позовні вимоги банку у частині стягнення комісії за моніторинг неактивної картки є необґрунтованими з вищевказаних підстав і задоволенню не підлягають.
При цьому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ «КБ «ПриватБанк» про стягнення пені та комісії, однак з мотивів, наведених вище.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ «КБ «ПриватБанк» не повернуті, апеляційний суд дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту, оскільки банк має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а також процентів та штрафу, обов`язок зі сплати яких встановлений у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана позичальником. Вказана сума відповідачем не спростована.
Таким чином, оскаржуване судове рішення в частині стягнення з                         ОСОБА_1 на користь банку  284,93 грн заборгованості за кредитом (тіло кредиту), заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 19 545,56 грн та штрафу підлягають залишенню без змін.
Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що апеляційний суд не звернув увагу на подану ним заяву про пропуск позовної давності, колегія суддів відхиляє, оскільки згідно з наданою банком довідкою платіжна картка  відповідача перевипускалась тричі, остання з яких має термін дії до останнього дня 10.2017 року. АТ «КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з даним позовом 27 жовтня 2017 року.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене судове рішення частково постановлено без додержання норм матеріального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити касаційну скаргу, постанову апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені та комісії скасувати, а рішення суду першої інстанції в цій частині змінити в мотивувальній частині з викладенням її у редакції цієї постанови. В іншій частині постанова апеляційного суду підлягає залишенню без змін.
Керуючись статтями  400, 409, 411, 416 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову апеляційного суду Одеської області від 30 жовтня 2018 року в частині позову акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентів та штрафу залишити без змін.
Постанову апеляційного суду Одеської області від 30 жовтня 2018 року в частині позову акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення пені та комісії у розмірі 3 894,83 грн скасувати.
Рішення  Болградського районного суду міста Одеси від 06 квітня 2018 року в частині позову акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення пені та комісії у розмірі 3 894,83 грн змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова апеляційного суду Одеської області від 30 жовтня 2018 року у скасованій частині втрачає законну силу.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття. 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	В. І. Крат  	
 	 	
Судді:	І. О. Дундар  	
 	 	
 	В. І. Журавель     Є. В. Краснощоков  	
 	  М. М. Русинчук