УХВАЛА
 
25 серпня 2020 року
м. Київ
 
справа № 600/1018/17
провадження № 61-11482 ск 20
 
Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою   ОСОБА_1 на рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2019 року та на постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 червня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , приватний нотаріус Козівського районного нотаріального округу Боднарук Н.М. про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на спадщину за законом за спадкоємцями першої черги,
 
ВСТАНОВИВ :
 
30 липня 2020 року ОСОБА_1 з пропуском строку на касаційне оскарження подала до Верховного Суду касаційну скаргу на зазначені судові рішення.
 
За даною касаційною скаргою не може бути вирішено питання про відкриття касаційного провадження з наступних підстав. 
 
Касаційна скарга подана після закінчення строку на касаційне оскарження, при цьому ОСОБА_1 не подала клопотання про поновлення такого строку із наведенням підстав його пропуску та відповідними доказами. 
 
У порушення вимог статті 392 ЦПК України в касаційній скарзі не вказано повні імена та найменування інших учасників справи, зокрема другого позивача, та не подано копії касаційної скарги відповідно до кількості всіх учасників справи.
 
Окрім того, в касаційній скарзі не зазначено підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1)     якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2)     якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3)     якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4)     якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
 
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України в касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
У випадку подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 ЦПК України в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 ЦПК України, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
 
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 необхідно надати уточнену касаційну скаргу із зазначенням усіх учасників справи, кількість копій касаційних скарг відповідно до кількості учасників справи та подати клопотання про поновлення строку з наведеними підставами такого пропуску та доказами. Крім цього, зазначити посилання на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України. 
 
Предметом позову в даній справі є вимога немайнового характеру та майнова вимога.
 
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.
 
Ураховуючи, що в тексті оскаржуваних рішень відсутня інформація про вартість спірного житлового будинку, ОСОБА_1 необхідно надати інформацію про вартість такого майна та в разі необхідності доплатити судовий збір за подання касаційної скарги. 
 
За подачу касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.
 
Згідно з частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, установлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2019 року та на постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 червня 2020 року залишити без руху.
 
Надати для усунення недоліків касаційної скарги строк до 25 вересня                   2020 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання в установлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                                 Н. О. Антоненко