Номер провадження: 22-ц/813/3929/20 
Номер справи місцевого суду: 520/11330/15-ц
Головуючий у першій інстанції Бескровний  Я. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.06.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Таварткіладзе О.М.,
суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування та надання права на прийняття спадщини за законом першої черги, 

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про усунення її від права на спадкування за законом, яке відкрилося після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та надати йому право на прийняття спадщини за законом першої черги.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його рідний брат ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді 7/75 частки у домоволодінні, розташованому в АДРЕСА_1 .
Спадкоємцями за законом є його мати ОСОБА_4 та рідна дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2.
Позивач вважає, що дочка померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2, має бути усунена від права на спадкування, оскільки ніколи не цікавилася своїм батьком та ніколи не піклувалася про нього.
Позивач зазначає, що його померлий брат був інвалідом другої групи через психічний розлад здоров`я та потребував сторонньої допомоги, яку йому надавав позивач.
Оскільки відповідач ніколи не цікавилася своїм батьком, позивач вважає, що вона має бути усунена від права на прийняття спадщини.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2019 року та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Ухвалами Одеського апеляційного суду від 21.10.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2019 року та призначено розгляд справи на 07 квітня 2020 року на 14.00 годину.
03 квітня 2020 року від представника ОСОБА_1 адвоката Коливай С.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з 07 квітня 2020 року на іншу дату через введення на усій території України карантину через COVID-19.
Судове засідання з 07 квітня 2020 року відкладено на 30 червня 2020 року на 15.00 годину.
        Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи на  30 червня 2020 року на 15.00 годину, сторони до суду не з`явилися, із клопотаннями про відкладення розгляду справи не зверталися.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. 
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З урахуванням того, що всі учасники повідомлені про розгляд справи на 30.06.2020 року на 15.00 годину та клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності повідомлених сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення на таких підставах.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Відмовляючи у задоволенні позову про усунення від права на спадкування за законом та надання права на прийняття спадщини за законом першої черги, суд першої інстанції виходив з його безпідставності.
Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим у справі обставинам, заснований на законодавстві та є вірним.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що:
- ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 є рідним братом ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4, а ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є рідною дочкою останнього;
- ОСОБА_3 мав 2 групу інвалідності, та мешкав з матір`ю ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , де приблизно з другої половини 2000 років став проживати і позивач. Суд при цьому відмічає, що ОСОБА_3 отримував пенсію, як і його матір;
- згідно з висновком лікарської комісії, ОСОБА_3 потребував постійного стороннього догляду, який здійснювала його матір ОСОБА_4 , що підтверджено свідками у судовому засіданні;
- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживала разом зі своєю матір`ю у квартирі АДРЕСА_3 та набула повноліття у 2010 році;
- з 2011 до 20.06.2015 року навчалася в Одеському національному університеті ім. І.І.Мечникова за кошти державного бюджету, отримувала стипендію, розмір якою був меншим прожиткового мінімуму;
- ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, у зв`язку з чим відкрилася спадщина у вигляді частини квартири АДРЕСА_4 ;
- ОСОБА_2 подала до Першої Одеської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті батька.
Згідно ст.. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ч.3, 5, 6 ст.1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.
Згідно ст.. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Тлумачення частини п`ятої статті 1224 ЦК України дозволяє зробити висновок, що усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
До предмету доказування за такою вимогою (ч. 5 ст. 1224 ЦК) відноситься безпорадний стан спадкодавця, потреба в отриманні допомоги, винний характер ухилення від надання допомоги з боку спадкоємця.
Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування необхідно встановити, як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. І лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.
Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку
та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення має бути пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла таких дій.
Встановивши, наявність медичного висновку, що спадкодавець потребував постійного стороннього догляду, який здійснювала його мати, а відповідач набувши повноліття у 2010 році з 2011 року навчалась за кошти державного бюджету в державному навчальному закладі та, отримуючи стипендію нижче прожиткового мінімуму, не мала можливості надавати належну допомогу батькові, суд першої інстанції виходячи з недоведеності позивачем обставин потреби спадкодавця у допомозі саме від відповідача та ухилення останньої від надання батькові такої допомоги, набув вірного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про усунення від права на спадкування.
Доводи апеляційної скарги є неспроможними, оскільки висновок районного суду не спростовують і зведені лише до переоцінки доказів, яким судом було надано належну оцінку у відповідності до встановлених у справі обставин.
Крім того, позивачем заявлені вимоги про надання права на прийняття спадщини за законом першої черги.
Як вже зазначалося, позивач є рідним братом спадкодавця і у відповідності до ст.. 1262 ЦК України відноситься до 2-ї черги спадкоємців за законом.
Згідно з ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Проте, як встановлено судом на підставі досліджених доказів, догляд за спадкодавцем здійснювала його мати ОСОБА_4 . Належних і достатніх доказів про здійснення позивачем опіки над спадкодавцем або надання ним матеріального забезпечення (іншої допомоги) спадкодавцю, ОСОБА_1 не надано.
Враховуючи наведене, висновок суду про відмову у вимогах про надання права на прийняття спадщини за законом першої черги відповідає встановлених у справі обставинам і заснований на законі.
Доводи апеляційної скарги висновок районного суду не спростовують і зведені лише до незгоди з висновком райсуду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:

 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2019 року - залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено: 06.07.2020 року

Головуючий                        О.М. Таварткіладзе

Судді:                        А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова