Справа № 761/32647/19                                                                                                                          Головуючий в суді І інстанції Мальцев Д.О.
Провадження № 22ц-824/7202/20                                                                                                          Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 липня 2020 року                                                                                                                                                      м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Мельника Я.С.,
суддів: Матвієнко Ю.О., Поливач Л.Д.,
за участі секретаря Гановської А.М.,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укртелеком», Київська міська філія ПАТ «Укртелеком», Приватний заклад «Українська міжнародна академія балету та спортивного танцю» про визнання договору оренди поновленим, визнання переважного права на укладення договору оренди на новий строк та про визнання договору оренди недійсним,
ВСТАНОВИВ:
    
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати договір оренди, укладений 26 вересня 2017 року між ним та Київською міською філією ПАТ «Укртелеком» в особі ПАТ «Укртелеком», поновленим терміном з 26 вересня 2018 року до 25 вересня 2019 року, визнати за ним переважне право на укладення на новий строк договору оренди комерційної нерухомості, розташованої в місті Києві на другому поверсі (антресоль) 4 - поверхового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 13, 31 кв.м, для розміщення офісу, визнати договір оренди комерційної нерухомості № , укладений 22 липня 2019 року між ПАТ «Укртелеком» та Приватним закладом «Українська міжнародна академія балету та спортивного танцю», недійсним в частині передачі в оренду спірного приміщення комерційної нерухомості.
Позовні вимоги мотивує тим, що 26 вересня 2017 року між ним та Київською міською філією ПАТ «Укртелеком» в особі ПАТ «Укртелеком» було укладено договір оренди, відповідно до умов якого йому було передане у строкове платне користування зазначене приміщення комерційної нерухомості для розміщення офісу на строк до 25 вересня 2018 року. У вказаному приміщенні знаходився офіс Адвокатського об`єднання «Мороз, Торкаєнко та Партнери». Після закінчення строку дії цього договору, він продовжував користуватись зазначеним майном та сплачувати орендну плату. 10 вересня 2018 року ним було вручено представнику ПАТ «Укртелеком» лист-пропозицію щодо укладення договору оренди спірної комерційної нерухомості. В подальшому, 05 липня 2019 року він отримав від відповідача повідомлення з проханням звільнити займане приміщення, і з цього повідомлення йому стало відомо, що 22 липня 2019 року між ПАТ «Укртелеком» і Приватним закладом «Українська міжнародна академія балету та спортивного танцю» було укладено договір оренди спірного приміщення.
Вказує, що відповідач не визнає ту обставину, що договір оренди, укладений між ними, був продовжений до 25 вересня 2019 року, та заперечує його переважне право на укладення договору оренди, крім того, на його думку, оскаржуваний договір оренди між ПАТ «Укртелеком» і ПЗ «Українська міжнародна академія балету та спортивного танцю» від 22 липня 2019 року не відповідає вимогам Закону, оскільки під час його укладення ПАТ «Укртелеком» не було дотримано вимог ст. 769 ЦК України, через що він звернувся до суду із цим позовом.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 05 лютого 2020 року у задоволенні позову було відмовлено.
Не погодившись із цим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
У обґрунтування доводів апеляційної скарги зокрема посилається на те, що суд безпідставно послався на те, що договір оренди приміщення не може бути поновлений, а лише продовжений, оскільки поновлення договору найму передбачено ст. 764 ЦК України, також судом не було взято до уваги надані ним письмові докази щодо його звернення до відповідача з пропозиціями щодо укладення договору оренди на новий строк, а також не врахував порушення відповідачами його переважного права на укладення нового договору оренди приміщення, через що вважає оскаржуване рішення таким, що підлягає скасуванню.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для задоволення вимоги позивача про визнання договору оренди поновленим терміном з 26 вересня 2018 року до 25 вересня 2019 року відсутні, оскільки в силу вимог ст. 764 ЦК України договір вже був поновлений на той же строк, позивач користувався майном, яке було передане йому в оренду після закінчення строку дії укладеного між сторонами договору, у свою чергу рішення відповідачів передати в оренду відокремлену частину будівлі (а не лише приміщень, які займав позивач) шляхом проведення аукціону за допомогою системи електронних торгів «ProZorro» не свідчить про порушення переважного права позивача на укладення договору оренди, оскільки згідно статуту ПАТ «Укртелеком» здійснює діяльність, пов`язану з отриманням прибутку,є власником спірного майна та, відповідно, має право володіти, користуватись та розпоряджатись ним на власний розсуд, при цьому намір відповідача розпорядитись своїм майном та надати рівні можливості для укладення договору оренди для всіх потенційних орендарів на умовах, які в свою чергу, будуть найбільш вигідними для ПАТ «Укртелеком», не є порушенням прав позивача. Крім того, місцевий суд виходив з того, що позивачем не доведено ту обставину, що оскаржуванимдоговором між ПАТ «Укртелеком» і ПЗ «Українська міжнародна академія балету та спортивного танцю» порушуються будь-які його права та законні інтереси і позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що ПАТ «Укртелеком» під час укладення цьогодоговору навмисно ввів Приватний заклад в оману щодо обставин, які мають істотне значення, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, 26 вересня 2017 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укртелеком» в особі директора Київської міської філії ПАТ «Укртелеком» укладено договір оренди комерційної нерухомості № 109-КМФ/17, за яким ПАТ «Укртелеком» передав ОСОБА_1 в строкове платне користування комерційну нерухомість розташовану на другому поверсі (антресоль) 4 - поверхового будинку АДРЕСА_1 ,загальною площею 13, 31 кв.м, в тому числі коефіцієнт загальних площ 10 % (приміщення № 18 згідно з планом за поверхами) для розміщення офісу.
Відповідно до п.п. 6.1.8. цього договору, у разі припинення договору оренди повернути орендодавцю орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на час передачі його в оренду, з урахуванням фізичного зносу та відшкодувати орендодавцю збитки внаслідок погіршення стану або втрати (повної або часткової) майна з вини орендаря.
Договір укладено на період з 26 вересня 2017 року по 25 вересня 2018 року включно та до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п.п. 12.1 договору).
Так, з матеріалів справи вбачається, що 10 вересня 2018 року позивач звернувся до Київської міської філіїПАТ «Укртелеком» з листом-пропозицією щодо укладення договору оренди комерційної нерухомості, оскільки строк дії договору оренди від 26 вересня 2017 року спливав 25 вересня 2018 року.
Однак відповідач жодних дій з приводу укладення нового договору оренди не вчинив, відповідь на лист не надав.
10 лютого 2019 року позивач засобами поштового зв`язку повторно направив відповідачулист-пропозицію щодо укладення нового договору оренди нерухомості.
У зв`язку з тим, що ПАТ «Укртелеком» було прийняте рішення про передачу в оренду відокремленої частини будівлі, розташованої в м. Києві на антресолі першого, на антресолі другого та четвертого поверхів чотирьох поверхового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 984, 81 кв.м., а не тільки приміщення, яким користувався позивач, то відповідач скористався системою електронних торгів «ProZorro».
25 червня 2019 рокуПАТ «Укртелеком» проведено аукціон за допомогою системи електронних торгів «ProZorro» щодо оренди належних йому групи приміщень, а саме приміщення № 1-25 площею 185, 00 кв.м на антресолі першого поверху, приміщення № 8-30 площею 314, 30 кв.м. та коефіцієнт загальних площ 10 % приміщень антресолі другого поверху, приміщення № 3 (частина), 4, 10, 11, 12, 13, XI площею 412, 8 кв.м та коефіцієнт загальних площ 10 % приміщень четвертого поверху.
Переможцем зазначеного аукціону став Приватний заклад «Українська міжнародна академія балету та спортивного танцю».
Листами від 05 липня 2019 року та від 08 серпня 2019 року відповідач повідомив позивача про необхідність звільнення орендованого приміщення та погашення всіх наявних боргів.
При цьому, розмістивши за допомогою системи електронних торгів «ProZorro» оголошення про проведення аукціону щодо здачі в оренду спірних приміщень, відповідачі повідомили всіх потенційних орендарів про умови договору оренди та проведення аукціону.
Так, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Згідно вимог ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони, є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Вимогами статті 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).
Відповідно до ч. 1 ст. 761 ЦК України, право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.
При цьому, згідно вимог чинного законодавства, договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 763 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.
Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 777 ЦК України, наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов`язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк. Умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється.
При цьому, саме власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України).
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.1, 2 ст.319 ЦК України).
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 769 ЦК України, передання речі у найм не припиняє та не змінює прав на неї третіх осіб, зокрема права застави. При укладенні договору найму наймодавець зобов`язаний повідомити наймача про всі права третіх осіб на річ, що передається у найм. Якщо наймодавець не повідомив наймача про всі права третіх осіб на річ, що передається у найм, наймач має право вимагати зменшення розміру плати за користування річчю або розірвання договору та відшкодування збитків.
Згідно ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін' або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам моральним засадам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. (Аналогічні положення містяться в пункті п`ятому Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).
За змістом частини першої статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
У відповідності до ч. 1 ст. 229 ЦК України, істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.
Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.
Аналогічні положення містяться в пункті двадцятому Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».
Таким чином, ухвалюючи оскаржуване рішення,суд першої інстанції, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про те, що підстави для визнання договору оренди № 109-КМФ/17, укладеного 26 вересня 2017 року між позивачем та ПАТ «Укртелеком», поновленим терміном з 26 вересня 2018 року до 25 вересня 2019 року -  відсутні, оскільки в силу вимог ст. 764 ЦК України цей договір вже був поновлений на той же строк, позивач користувався майном, яке було передане йому в оренду після закінчення строку дії договору і визнання договору поновленим на строк, який уже фактично пройшов, не призведе до поновлення прав позивача, крім того рішення ПАТ «Укртелеком» передати в оренду відокремлену частину будівлі (а не лише приміщень, які займав позивач) шляхом проведення аукціону за допомогою системи електронних торгів «ProZorro» не свідчить про порушення переважного права позивача на укладення договору оренди, оскільки ПАТ «Укртелеком» є власником спірного майна та відповідно, має право володіти, користуватись та розпоряджатись ним на власний розсуд, при цьому, намір відповідача розпорядитись своїм майном та надати рівні можливості для укладення договору оренди для всіх потенційних орендарів на умовах, які в свою чергу, будуть найбільш вигідними для ПАТ «Укртелеком», не є порушенням прав позивача, тому, на думку колегії, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання договору оренди № 109-КМФ/17 від 26 вересня 2017 року поновленим та визнання за позивачем переважного права на укладення на новий строк договору оренди нерухомого майна
Крім того, колегія суддів погоджується із висновками місцевого суду про те, що оскаржуваним договором № 117-82Е000 від 22 липня 2019 року, укладеного між ПАТ «Укртелеком» і Приватним закладом «Українська міжнародна академія балету та спортивного танцю», будь-які права та інтереси позивача не порушуються, оскільки цей договір був укладений внаслідок перемоги ПЗ «УМАБТСТ» на аукціоні за допомогою системи електронних торгів «ProZorro», при цьому позивач продовжував користуватися спірним майном уже після укладення між відповідачами оскаржуваного правочину, натомість нового договору оренди між позивачем і відповідачем не укладалося, через що підстави для задоволення цих позовних вимог також відсутні.
Посилання апелянта на те, що укладенням договору від 22 липня 2019 року між ПАТ «Укртелеком» і ПЗ «УМАБТСТ» порушено вимоги ст. 769 ЦК України та не повідомлено ПЗ «УМАБТСТ» про право користування позивача на частину приміщень, а отже, договір в силу вимог ст. 215, 230 ЦК України має бути визнаний недійсним, колегія суддів відхиляє, оскільки це спростовуються вище викладеним і не ґрунтується на матеріалах справи.
Доводи апеляційної скарги по суті зводяться до повторного викладу доводів позовної заяви, які були предметом дослідження суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.
 
Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 лютого 2020 року - без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

 
Головуючий:                               Судді: