Справа № 450/1663/19                                Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О. 
Провадження № 22-ц/811/1142/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 
Категорія:50

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

16 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючої - судді Копняк С.М.,
суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,
секретар - Жукровська Х.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 лютого 2020 року, постановлене в складі головуючого судді Даниліва Є.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Сихівський відділ державної виконавчої служби міста Львів ГТУЮ у Львівській області про зменшення розміру аліментів до мінімального рекомендованого розміру аліментів в розмірі прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, що становитиме 1/51 частини заробітку,-

в с т а н о в и л а:

20 травня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Сихівський ВДВ міста Львів ГТУЮ у Львівській області і з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 11 грудня 2019 року просив про зменшення розміру аліментів до мінімального рекомендованого розміру аліментів в розмірі прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, що становитиме 1/51 частини заробітку, звільнення його від сплати заборгованості по аліментах повністю на двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в сумі 280 949, 74 грн. і стягнення аліментів у встановленому законом порядку, починаючи з 17 грудня 2018 року.
Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 лютого 2020 року в частині позовних вимог про звільнення ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментам повністю на двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в сумі 280 949,74 грн., стягнення аліментів у встановленому законом порядку, починаючи з 17.12.2018 року - провадження закрито з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦК України - спір не підлягає розгляду у позовному провадженні в порядку цивільного судочинства.
В обґрунтування позовних вимог про зменшення розміру аліментів до мінімального рекомендованого розміру аліментів в розмірі прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, що становитиме 1/51 частини заробітку зазначив, що з січня 2012 року, постійно та щомісяця сплачував аліменти, а з квітня 2013 року (про що засвідчує заява відповідачки про повернення виконавчого листа № 1319/11325/2012 від 12.02.2012 р. без виконання) до листопада 2018 року згідно з укладеною з відповідачкою усною домовленістю про сплату аліментів здійснював додаткові витрати на одяг, відпочинок, лікування та навчання дітей, і при цьому добровільно сплачував аліменти.
Зазначав, що на даний час у нього відбулись суттєві зміни в сімейному та матеріальному стані. Так, 08.08.2014 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 . В цьому шлюбі у нього народилось двоє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Дружина не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дітьми. Окрім того, на його утриманні перебуває його батько, ОСОБА_8 , 1954 року народження, пенсіонер, який є важко хворим і вже тривалий час потребує дорого вартісного лікування з приводу «облітеруючого атеросклерозу судин нижніх кінцівок» та операційних втручань. Він постійно несе значні витрати на його лікування. 
Просив про зменшення розміру аліментів до мінімально рекомендованого розміру в розмірі прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, що становитиме 1/51 частини його заробітку.
Рішенням Пустомитіського районного суду Львівської області від 28 лютого 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення аліментів до мінімального рекомендованого розміру аліментів в розмірі прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, що становитиме 1/51 частини заробітку - відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням позивач ОСОБА_1 оскаржив таке в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі зазначає, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.
Зазначає, що суд не врахував, що в нього змінилось матеріальне та сімейне становище: створена нова сім`я, в якій народилось двоє дітей; дружина не працює у зв`язку з відпусткою по догляду за дітьми, на його утриманні перебуває хворий батько, що потребує лікування. Натомість колишня дружина - відповідач не бажає працювати, живе за рахунок аліментів, які станом на сьогодні позивач сплачує в розмірі 11 000, 00 грн. у зв`язку з чим він звернувся до суду з проханням про зменшення цього розміру до мінімально рекомендованого, оскільки стягуваний розмір аліментів в рази перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку та ставить його сім`ю, зокрема двох малолітніх дітей, у гірше матеріальне становище.
Просить скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 лютого 2020 року та постановити нове, яким зменшити розмір аліментів.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно приписів ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» створено Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.
04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.
       А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.        
       Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явились. Позивач та третя особа подали до суду апеляційної інстанції клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Відповідачка будь-яких клопотань не подавала. Тому колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи у їх відсутності. 
У відповідності до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. 
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторонни посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення зазначеним вимогам не відповідає. 
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.
Суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався. 
За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.
Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 грудня 2012 року. 
Від шлюбу у них народилось двоє дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 28.12.2012 року у справі № 1319/11325/2012, яке набрало законної сили, ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частки з усіх видів доходів, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.11.2012 року і до досягнення ними повноліття.
На підставі ухвали Сихівського районного суду м. Львова від 28.11.2018 року, яка набрала законної сили у справі № 1319/11325/2012 видано дублікат виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частки з усіх видів доходів, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.11.2012року і до досягнення ними повноліття. 
Дублікат виконавчого листа пред`явлено до виконання. Органами ДВС нараховано заборгованість із сплати аліментів за попередній період, а саме за період, коли виконавчий лист стягувачем до виконання не був пред`явлений і рішення суду у примусовому порядку не виконувалось. 
08.08.2014 року позивач ОСОБА_1 зареєстрував шлюб із ОСОБА_5 , що стверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 08.08. 2014 року. У цьому шлюбі народилось двоє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Згідно довідок про доходи № № 01-02193П та 01-03193П від 25.02.2019 р і 15.03.2019 року, відповідно, виданих Представництвом «ТОВ «Русекспорт» доходи позивача за лютий 2016 року - грудень 2018 року складали 1 295 226, 65 грн., а за січень - лютий 2019 року склали 151 629,32 грн. (а.с.119), довідки про доходи № 01-06193П від 25.06.2019 року, виданої Представництвом ТОВ «СПЛАТ» доходи позивача за березень - квітень 2019 року склали 52 173, 90 грн. (а.с.186).

Відповідач ОСОБА_8 зареєстрованийу АДРЕСА_1 з батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та братом ОСОБА_1 . Батько позивача ОСОБА_8 - ветеран війської служби, хворіє, заключний діагноз: облітеруючий атеросклероз артерій нижніх кінцівок ІІ ст. з явищами хронічної термальної недостатності ІІ-Б ступеня справа; ЦВХ; змішана енцефалопатія другої стадії у вигляді розсіяної неврологічної симптоматики.
Вирішуючи спір та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що існування зазначених обставин, при розмірі аліментів, що визначений рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 28.12.2012 року, яке набрало законної сили у справі № 1319/11325/2012, не може бути підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки: згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. 
З правильністю та обґрунтованістю висновків суду першої інстанції колегія суддів не погоджується. 
Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей.
Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 1ст. 192СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Статтею 182СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
З наведеного вбачається, що особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, змінився сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становищечи стан здоров`я одержувача аліментів, виключно після ухвалення рішення про стягнення аліментів.
Частиною 1 статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.
Отже, на батьків покладається обов`язок утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення повноліття, при цьому, при визначенні розміру аліментів у першу чергу слід акцентувати увагу на захисті прав дитини, забезпеченні належних умов проживання та її гармонійному розвитку.
Обґрунтовуючи необхідність зменшення розміру присуджених аліментів ОСОБА_1 як на підставу такого зменшення, відповідно до ст.192 СК України, покликався на зміну сімейного стану - одруження та народження двох дітей, які разом з дружиною перебувають на його утриманні, а також хворобу батька, у зв`язку з чим він надає останньому допомогу на лікування.
Проте суд на вказані обставини належної уваги не звернув.
Так, з матеріалів справи вбачається, що після ухвалення Сихівським районним судом м.Львова рішення від 28.12.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на дітей, його сімейний стан змінився, а саме, ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_1 зареєстрував шлюб із ОСОБА_5 , від якого у нього народилось двоє дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Таким чином, окрім неповнолітніх дітей від першого шлюбу у відповідача ОСОБА_1 на даний час є ще двоє малолітніх дітей від другого шлюбу, а також дружина, яка доглядає дитину до досягнення нею трьохрічного віку, щодо яких у нього також є обов`язок по їх утриманню.
Враховуючи встановлені обставини та положення сімейного законодавства, що регулюють питання обов`язків батьків утримувати дитину, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про зменшення розміру стягуваних аліментів, адже у позивача змінився сімейний стан, а саме, він вдруге одружився і від цього шлюбу народилося двоє дітей, позивач має потребу у забезпеченні життєдіяльності своєї нової сім`ї, що в свою чергу, тягне за собою зміну його матеріального стану. 
А тому, в розумінні вимог статті 182 та частини 1 статті 192 СК України в системному їх тлумаченні це є однією із підстав для зменшення розміру аліментів. 
Разом з тим, колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що на його утриманні перебуває його батько, ОСОБА_8 , 1954 р.н., пенсіонер, важко хворий, який тривалий час потребує дорого вартісного лікування з приводу «облітеруючого атеросклерозу судин нижніх кінцівок» та операційних втручань. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що саме позивач несе значні витрати на його лікування. Окрім того, ОСОБА_8 є особою пенсійного віку, що дає йому право на отримання пенсії. 
При вирішенні питання щодо зменшення розміру аліментів, колегія суддів враховує таке.
Статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2020 рік» визначено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.
Безумовно, що розмір аліментів та вирішення відповідних питань, які стосуються матеріального забезпечення та належного утримання батьками своїх дітей, повинні вираховуватися із врахуванням зазначених сум. Разом з тим, розмір матеріального забезпечення для всіх дітей позивача повинен бути однаковим.
Колегія суддів вважає, що зменшення розміру аліментів не буде порушувати права дітей від першого шлюбу: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають окремо від батька, оскільки мінімальний розмір аліментів, що присуджений до стягнення на їх утримання, не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а зважаючи на доходи позивача та враховуючи, що він має обов`язок матеріального забезпечення всіх дітей, таке зменшення можна визначити до розміру, який буде більшим від зазначеного мінімуму. 
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність, передбачених статтею 192 СК України, підстав для зменшення розміру аліментів, що стягуються з позивача на користь відповідача на дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивач ОСОБА_1 просить зменшити розмір аліментів до мінімального рекомендованого розміру аліментів у сумі прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, що становитиме 1/51 частини його заробітку. Проте колегія суддів вважає, що у цій частині позов слід задовольнити частково, а саме не в запропонованому позивачем розмірі до 1/51 частини від його доходів, а зважаючи на доходи відповідача, зменшити розмір аліментів із 1/3 частини до 1/5 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення старшою дитиною віку повноліття.
Пунктом другим частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно дочастини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно із частиною 2 статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Таким чином, оскільки висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному  рішенні, не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування  рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, а самепро зменшення розмір аліментів, визначених рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 28.12.2012 року, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/3 до 1/5 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з дня набрання судовим рішенням законної сили (з 16 липня 2020 року) і до досягнення старшою дитиною віку повноліття.
У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.
Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).В контексті вказаної практики колегія суддів вважає обґрунтування цієї постанови достатнім. 
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено-повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.Повний текст даного судового рішення складено 16 липня 2020 року. 
Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч.1 п.2, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегіясуддів,- 

П О С Т А Н О В И Л А:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів. 
Зменшити розмір аліментів, визначених рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 28.12.2012 року (справа №1319/11325/2012), які стягуються зОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/3 до 1/5 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з дня набрання судовим рішенням законної сили (з 16 липня 2020 року) і до досягнення старшою дитиною віку повноліття.
У задоволенні решти вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 16 липня 2020 року. 

Головуюча                                                 Копняк С.М.
Судді:                 Бойко С.М.
Ніткевич А.В.