ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2020 року	Львів	Справа № 140/2696/19 пров. № СК-857/12837/19	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.
суддів:                                                                      Заверухи О.Б., Ніколіна В.В.,
за участю секретаря судових засідань –                     Михальської М.Р., 
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2019 року (головуючий суддя: Волдінер Ф.А., місце ухвалення - м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання неправомірним рішення та зобов`язання вчинити дії, –
встановив:
Представник позивача Колтонюк Ю.В. 04.09.2019 звернувся з позовом до суду, в якому просив визнати рішення МВС України, яке оформлено висновком від 09.08.2019, про відмову в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги неправомірним та зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу як інваліду 2-ї групи у розмірі 350400 грн. 
Обґрунтовує позов тим, що проходив службу в органах внутрішніх справ і 27.08.2002 був звільнений з органів МВС України через хворобу, пов`язану з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Вказує, що йому 28.03.2018 встановлено другу групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із проходженням служби в органах внутрішніх справ. На виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17.01.2019 у справі № 140/2481/18 Міністерством внутрішніх справ України затверджено висновок про відмову в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постаново Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2019 року позов задоволено.
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ в період по 29.08.2002. Проте первинний ступінь втрати працездатності йому був встановлений лише після звільнення з органів внутрішніх справ у 2018 році. Відповідно той факт, що вдруге інвалідність була встановлена позивачу більше ніж через 15 років після звільнення зі служби в органах внутрішніх справ підтверджує, що позивач набув вікових захворювань, відповідно до особливостей свого організму та способу життя.
Також, вказує, що суд першої інстанції передчасно задовольнив вимогу про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки у разі призначення виплати цієї допомоги, виплата проводиться за останнім місцем проходження служби колишнього працівника міліції, у цьому випадку – Ліквідаційною комісією УМВС України у Волинській області, а не МВС України. 
Представником позивача Колтонюком Ю ОСОБА_2 . 24.06.2020 засобами електронного зв`язку, подано клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника.
Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.
У відповідності до ч. 4 ст. 229 і ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлених про дату, час, місце розгляду справи не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ, 27.08.2002 згідно наказу управління МВС України у Волинській області № 89 о/с звільнений у запас за п. 64 «б» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, через хворобу.
ОСОБА_1 є пенсіонером, та має 2 групу інвалідності, що підтверджується пенсійним посвідченням від 30.05.2018.
За результатами первинного обстеження МСЕК 20.08.2002, позивачу встановлено 25% втрати працездатності, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, та виплачено страхову суму в розмірі 2000,00 грн. 
За результатами повторного обстеження МСЕК, 19.04.2018 позивачу вперше встановлено ІІ групу інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12ААА № 758871.
Міністерством внутрішніх справ України, 09.08.2019 затверджено висновок про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2015 № 850.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити, оскільки право особи на одноразову грошову допомогу не може підлягати часовим обмеженням і залежати від того чи пройшов дворічний термін з часу первинного огляду і встановлення інвалідності, не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
До набрання чинності  Законом України «Про Національну поліцію» № 580-VIII, тобто до  07 листопада 2015 року, порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами  ст. 23 Закону України «Про міліцію» № 565-ХІІ  та постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» від 21 жовтня 2015 № 850 (далі Порядок № 850).
Пунктом 5  розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію»,  Закон України «Про міліцію»  визнано таким, що втратив чинність.
Однак, за змістом пункту 15 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону, право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених  Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності  Законом України «Про Національну поліцію».
Відповідно до  ст. 23 Закону України «Про міліцію»  у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності, йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
Згідно з п. 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Днем виникнення права на отримання грошової допомоги є, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Відповідно до п. 7 Порядку № 850, Працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).
До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією;
постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).
  Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в  пунктах 6  або  7  цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції (п. 8 Порядку № 850).
У свою чергу, згідно з п. 9 Порядку № 850 Міністерство внутрішніх справ в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.
З системного аналізу вищенаведених норм, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що передумовою отримання особою одноразової грошової допомоги, є звернення до уповноваженого органу, в цьому випадку - Головного  управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області в особі Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області, із відповідною заявою та іншими необхідними документами, які в установлений строк розглядаються цим органом, після чого складається висновок щодо виплати грошової допомоги, який направляється МВС для прийняття відповідного рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги.
Тобто, на Ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області покладено обов`язок направити до Міністерства внутрішніх справ України висновок та документи для прийняття рішення про призначення або про відмову у призначені одноразової грошової допомоги, а до компетенції Міністерства внутрішніх справ України віднесено прийняття відповідного рішення.
Відповідно до пункту 14 Порядку № 850 призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком:
- учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку;
- учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння;
- навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом);
- подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що вищенаведені підстави є вичерпними і не підлягають розширеному тлумаченню.
Разом з тим, рішення МВС України, яке оформлено висновком від 09.08.2019, про відмову в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги не містить посилань на п. 14 Порядку № 850. Крім цього, у вказаному висновку взагалі не вказано мотиви відмови у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .
Відповідно до п. 2 Порядку № 850, днем виникнення права на отримання грошової допомоги є у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Працівник міліції, а в разі його загибелі (смерті) - члени його сім`ї, батьки та утриманці можуть пред`явити МВС вимоги щодо виплати грошової допомоги протягом трьох років з дня настання події, що дає право на отримання такої допомоги (п.13 Порядку № 850).
Пунктом 4 Порядку № 850 передбачено, що якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Тобто, виникнення права особи на виплату одноразової допомоги пов`язується законодавцем безпосередньо із фактом встановлення йому інвалідності, тобто таке право виникає з дня встановлення інвалідності, зазначеного в довідці медико-соціальної експертної комісії, та може бути реалізоване особою протягом наступних трьох років від цієї дати.
Відтак, днем виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності ІІ групи, є вказана у Довідці до акта огляду медико-соціальною експертною комісією дата встановлення інвалідності, а саме – 04.04.2019 та, відповідно, від цієї дати протягом трьох років за позивачем зберігається право на отримання цієї допомоги.
У свою чергу, зміст наведених положень Порядку № 850, на думку суду апеляційної інстанції свідчить про те, що пункт 4 Порядку № 850 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження щодо визначення розміру такої допомоги в залежності від часу повторного медичного огляду, в результаті якого встановлена вища група чи іншу причина інвалідності або більший відсоток втрати працездатності. Вказана норма Порядку № 850 регулює лише порядок визначення розміру допомоги, проте не встановлює підстави для її призначення та виплати.
Таким чином, суд апеляційної інстанції не бере до уваги покликання апелянта, що п. 4 Порядку № 850, є підставою для позбавлення позивача права на отримання   одноразової грошової допомоги відповідно до   Закону України «Про міліцію» та підставою для відмови у затвердженні висновку про її призначення.
Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена Верховним Судом в постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 808/1866/16, від 18 жовтня 2018 року у справі №369/13187/17, від 28 березня 2019 у справі № 296/10138/16-а.
Крім цього, право позивача на одноразову грошову допомогу, на думку суду апеляційної інстанції не може підлягати часовим обмеженням, і залежати від того чи пройшов дворічний термін з часу первинного огляду органами МСЕК, оскільки першочергово є встановленим той факт, який сторони не заперечують, що особа отримала незворотні негативні зміни стану здоров`я - встановлення інвалідності, у зв`язку з проходженням служби в органах внутрішніх справ.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що Міністерство внутрішніх справ України приймаючи рішення, яке оформлене висновком від 09.08.2019 про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги діяло не у межах і не у спосіб, визначений Порядком № 850, а тому позовні вимога про визнання протиправним вказаного висновку, його скасування та призначення одноразової грошової допомоги підлягають задоволенню.
Однак, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції помилково задоволено вимогу про зобов`язання Міністерство внутрішніх справ України виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу як інваліду 2-ї групи у розмірі 350400 грн.
Так, відповідно до п. п. 10, 11 Порядку № 850, грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС.
Виплата грошової допомоги проводиться шляхом перерахування органом внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, суми виплати на рахунок, відкритий особою, якій призначається грошова допомога, в установі банку або через касу органу внутрішніх справ.
Проаналізувавши вищенаведені пункти Порядку № 850, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що виплата грошової допомоги здійснюється не пізніше двох місяців із дня прийняття рішення про її призначення за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС, крім цього така виплата проводиться шляхом перерахування органом внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, у розглядуваному спорі - Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області, суми виплати на рахунок, відкритий особою, якій призначається грошова допомога, в установі банку або через касу органу внутрішніх справ.
Тобто, виплату позивачу одноразової грошової допомоги як інваліду 2-ї групи у розмірі 350400 грн повинен здійснити орган внутрішніх справ, у якому він проходив службу, зокрема Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області в особі Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області, однак суд першої інстанції залишив поза увагою вказану обставину, чим на думку суду апеляційної інстанції порушив положення п. 11 Порядку № 850.
Оскільки, Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області, на яку у спірних правовідносинах згідно п. 11 Порядку № 850 покладено обов`язок здійснити виплату одноразової грошової допомоги, судом першої інстанції не була залучена до розгляду цієї справи, отже вимога про виплату такої допомоги позивачу саме Міністерством внутрішніх справ України задоволенню не підлягає.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при задоволенні  позову допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття постанови про часткове задоволення позову.
Керуючись ст. ст. 313, 317, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –
постановив:
апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України задовольнити частково.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2019 року у справі № 140/2696/19 в частині зобов`язання Міністерство внутрішніх справ України виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу як інваліду 2-ї групи у розмірі 350400 гривень скасувати та прийняти нову постанову, якою в цій частині позову відмовити.
У решті рішення суд першої інстанції залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням строку передбаченого п. 3 Прикінцевих положень КАС України.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	В. В. Ніколін  	
Повне судове рішення складено 10.07.2020.