ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 663/3516/19 Головуючий в І інстанції Шульга К.М.
Номер провадження 22ц – 819/429/2020 Доповідач: Орловська Н.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                                                          Орловської Н.В.,
суддів:                                                              Базіль Л.В.,
                                                       Семиженка Г.В.
секретар                                                Литвиненко В.О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Скадовського районного суду Херсонської області у складі судді Шульги К.М. від 20 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину 

ВСТАНОВИВ:

14 листопада 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину – сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що сторони перебували у шлюбі, мають спільну дитину, на утримання якої на підставі рішення суду з відповідача стягуються аліменти. Дитина хворіє на дитячий церебральний параліч та потребує спеціального догляду, в тому числі санаторного лікування. Позивач отримує державну соціальну допомогу на дитину-інваліда. У зв`язку із захворюванням дитина у період з 01.04.2019 по 20.04.2019 отримала курс лікування в дитячому спеціалізованому клінічному санаторії «Хаджибей», розташованому в с. Усатова Біляївського району Одеської області. Лікування відбувалось за рахунок держави, але додатковими витратами у сумі 1499,77 грн. стали витрати на пальне автомобіля, яким позивач з сином прямували до санаторію. У подальшому, дитиною повторно отримано курс лікування у цьому ж санаторії у період з 14.10.2019 по 01.11.2019, за який позивач сплатила 3920 грн, а також оплатила витрати на пальне у сумі 1936,32 грн. Також зазначає, що має на утриманні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Посилаючись на ст.185 СК України просить стягнути з відповідача  половину витрачених на санаторне лікування сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що становить 3678 грн., а також судові витрати.
Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 20 грудня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на лікування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 3678,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у сумі 3300,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачкою докази свідчать про понесення нею витрат на лікування дитини та оплату проїзду до санаторію у квітні та жовтні 2019 року на загальну суму 7356,09 грн., які на думку суду є доцільними та виправданими. Враховуючи, що відповідачем не доведено неможливість його участі у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних хворобою, а також не доведено його добровільну участь у таких витратах, з огляду на рівність батьків при здійсненні їхніх прав та обов`язків суд вважав необхідним стягнути Ѕ частину таких витрат, понесених позивачкою, що становить 3678,00 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог. 
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що надані позивачем докази додаткових витрат є сумнівними, а також не підтверджують необхідності і обґрунтованості таких витрат. Також апелянт вважає, що судом протиправно стягнуто з нього витрати на правову допомогу в сумі 3300,00 грн., оскільки адвокатом позивача фактично було виконано роботу лише по підготовці позовної заяви, а розгляд справи відбувся за відсутності сторін. Крім того, ОСОБА_1 звертає увагу на те, що він не має постійного доходу, має незадовільний стан здоров`я. При цьому апелянт визнає позовні вимоги частково та погоджується сплатити Ѕ частину витрат на пальне під час лікування сина в період з 01.04.2019 р. по 20.04.2019 р. в сумі 750,00 грн. та частково витрати на правову допомогу в сумі 500,00 грн. 
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегією суддів встановлені такі обставини.
Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.12).
Дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні.
З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив лікування у державному закладі «Дитячий спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій «Хаджибей» у період з 01.04.2019 по 20.04.2019 та з 14.10.2019 по 01.11.2019 (а.с.6, 7). Виписки із медичних карток стаціонарного хворого № 305 та № 1403 відповідно містять діагноз, стан дитини при надходженні до санаторію, отримані консультації, проведене лікування, стан після лікування та рекомендації, що належним чином підтверджує перебування у санаторії та отримання необхідного лікування.
Згідно з ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Це кошти, які додатково витрачаються у зв`язку з особливими обставинами: на розвиток здібностей дитини – розумових, фізичних, музичних; на лікування дитини, придбання певних ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат визначається залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Згідно роз`яснень, викладених у пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», до передбаченої статтею 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
У постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 у справі №6-1489цс17 викладено висновок, що Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.
Надані позивачкою виписки з медичних карт, квитанція до прибуткового касового ордера про оплату лікування у санаторії, чеки на придбання пального та їх вартості (а.с. 3-4, 5) свідчать про понесення нею витрат на лікування дитини та оплату проїзду до санаторію за період у квітні та жовтні 2019 року на загальну суму 7356,09 грн.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки малолітній ОСОБА_5 є дитиною з інвалідністю (а.с.10), самостійно не може сидіти, верхні і нижні кінцівки в гіпертонусі, а також з урахуванням інших особливостей стану дитини з ДЦП, та у зв`язку з віддаленістю між місцем проживання та місцем розташування санаторію, проїзд автомобілем є доцільним та виправданим.
Заперечення відповідачем необхідності проходження повторного протягом року лікування дитини у спеціалізованому санаторію, ненадання позивачем документів на підтвердження отримання платних послуг у санаторії, а також посилання на квитанцію на оплату лікування у санаторії як неналежний доказ, як підстави для відмови у задоволенні позову у повному обсязі, колегія суддів відхиляє, оскільки вказані заперечення не містять спростування факту проходження дитиною лікування та, як наслідок, понесення позивачкою у зв`язку з цим додаткових витрат. 
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 20.12.2019 р. в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 Ѕ частини додаткових витрат на лікування ОСОБА_5 ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в цій частині в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта в частині протиправного стягнення з нього витрат на правову допомогу в сумі 3300,00 грн., виходячи з наступного. 
Відповідно до статті 137 ЦПК України (в редакції, чинній на час прийняття рішення судом першої інстанції) витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Як вбачається з матеріалів справи, правова допомога позивачу у межах даної справи надавалася адвокатом Половинко Аллою Вікторівною. (а.с.37, 39)
На підтвердження розміру витрат на правову допомогу позивачем надано акт здачі – прийняття виконаних робіт за договором від 12.11.2019 року, відповідно до якого адвокатом Половинко А.В. були виконані роботи на загальну суму 3300,00 грн., а саме: консультація без вивчення документів – 300,00 грн.; вивчення наданих документів, нормативної законодавчої бази, консультація, формування правової позиції щодо стягнення додаткових витрат з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 – 500 грн., підготовка (складання) позовної заяви – 1300,00 грн., участь у судових засіданнях щодо розгляду позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини – 1200 грн. (а.с.38)
Проте, матеріали справи не містять доказів участі адвоката Половинко А.В. у судових засіданнях по даній справі, а згідно протоколу судового засідання від 20.12.2019 р. (а.с.40) розгляд справи відбувся без участі сторін та їх представників. 
Суд першої інстанції наведені фактичні обставини не врахував, а тому дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу в сумі 1200,00 грн. за участь адвоката Половинко А.В. в судових засіданнях.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 витрат на правову допомогу, зменшивши суму стягнення з 3300,00 грн. до 2100,00 грн. 
Відповідно до ст. 382 ЦПК України у випадку скасування або зміни судового рішення постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. 
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 р. № 3674-VI  (в редакцій, чинній на момент звернення позивача з даним позовом) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" встановлено з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу у розмірі 1921,00 грн.
Ставка судового збору за подання до суду позову майнового характеру, який подано фізичною особою, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При цьому, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Як вбачається з матеріалів справи, на момент подання позовної заяви ціна позову складала 3678 грн., а тому сума судового збору, яка згідно ст. 141 ЦПК України підлягала стягненню з відповідача в дохід держави, становить 768,40 грн. (0,4 від прожиткового мінімуму на одну працездатну особу).
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткових витрат на лікування дитини в сумі 3678,00 грн. залишено судом апеляційної інстанції без змін, тому відсутні підстави для нового розподілу суми судового збору, стягнутого судом першої інстанції з відповідача на користь держави.
Щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, то колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, тобто в даному випадку 1152,60 грн. (768,40 грн. * 150%).
Натомість, як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 20 грудня 2020 року ОСОБА_1 сплачено судовий збір в сумі 1261,20 грн., що підтверджується квитанцією № 2PL490193 від 14.01.2020 р. (а. с. 51), тобто сплачено надміру 108,60 грн. 
Відповідно до ч. 1 ст. 141 КАС України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Враховуючи, що постановою суду апеляційної інстанції частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 та зменшено визначену судом першої інстанції суму витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 з 3300 грн. до 2100 грн., тобто на 21% від загальної суми позову з урахуванням судових витрат, які були предметом оскарження, тому відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України 21% суми судового збору, яка мала б бути сплачена апелянтом при зверненні до суду апеляційної інстанції, підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністром України. 
На підставі вище зазначеного слід дійти висновку, що понесені ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 242,05 грн. (21% від 1152,60 грн.) слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністром України. 
Щодо надміру сплаченої ОСОБА_1 при зверненні до суду апеляційної інстанції суми судового збору у розмірі 108,60 грн., то питання про її повернення буде вирішено судом у випадку звернення заявника з відповідним клопотанням.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 20 грудня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу змінити, зменшити суму стягнення з 3300,00 грн. до 2100,00 грн.
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Судові витрати, понесені ОСОБА_1 у розмірі 242 грн. 05 коп. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністром України. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови лише у випадках, встановлених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 17.09.2020 р.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська 

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.В. Базіль

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Г.В. Семиженко