Ухвала    
 
27 серпня 2020 року
м. Київ
 
справа № 233/2483/19
провадження № 61-12737ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,                 Зайцева А. Ю.,                
розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 січня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 29 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», Приватного акціонерного товариства «Водафон Україна» про захист прав споживачів,
ВСТАНОВИВ:
19 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», ПрАТ «Водафон Україна» про захист прав споживачів.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що між нею та АТ КБ «ПриватБанк» укладено угоди № SAMDNWFC00037213896 від 07 вересня 2017 року (кредитна карта № НОМЕР_1 ) та № SAMDNWFC00042727838 від 24 травня 2018 року (зарплатна карта № НОМЕР_2 ) на обслуговування карткових рахунків. 
До вказаних карт був зареєстрований її фінансовий номер телефону НОМЕР_3 . 05 грудня 2018 року після 18 год 00 хв на вказаному номері телефону зник зв`язок. 
На наступний день у сервісному центрі «Водафон» їй замінили сім-карту і зв`язок із мережею відновився, однак при спробі зайти до особистого кабінету сервісу «Приват 24» була надана рекомендація звернутися до відділення «ПриватБанку». 
У відділенні банку спеціаліст повідомив про списання грошових коштів                     05 грудня 2018 року із належних ОСОБА_1 карткових рахунків за операцією «переказ із своєї картки». Позивач повідомила співробітників банку про крадіжку грошових коштів, їх неправомірне списання, а також написала заяву до поліції. 
Позивач отримала виписки по картці/рахунку, відповідно до яких:
- з кредитної карти № НОМЕР_1 (угода № SAMDNWFC00037213896 від 07 вересня 2017 року) списано 39 200,25 грн, у тому числі 1 500,75 грн -  комісія;
- з зарплатної карти № НОМЕР_2 (угода № SAMDNWFC00042727838 від 24 травня 2018 року) списано 7 929,81 грн, у тому числі 52,81 грн - комісія.
Також, 05 грудня 2018 року без згоди позивачки на кредитній карті                                № НОМЕР_1 (угода № SAMDNWFC00037213896 від 07 вересня 2017 року) було збільшено кредитний ліміт на 39 000 грн, оскільки баланс карти станом на 02 грудня 2018 року складав 353 грн. 
Позивач зазначала, що не надавала банку відповідних платіжних доручень на переказ (списання) цих коштів у письмовій чи електронній формі, не втрачала свої платіжні/кредитні картки і свідомо не розголошувала третім особам конфіденційні дані за ними або кодові слова, паролі (стікер PayPass), коди (ПІНи), тощо.
Посилаючись на викладені обставини, просила суд зобов`язати відповідача відшкодувати їй з власних коштів некоректно (безпідставно) списані з: картки-рахунку № НОМЕР_1 (угода № SAMDNWFC00037213896 від  07 вересня 2017 року) грошові кошти в розмірі 39 200,25 грн, у тому числі                      1 500,75 грн - комісія банку; з картки-рахунку № НОМЕР_2 (угода               № SAMDNWFC00042727838 від 24 травня 2018 року) грошові кошти в розмірі 7 929,81 грн, у тому числі 52,81 грн комісії банку шляхом відновлення стану рахунку вказаних карток в АТ КБ «ПриватБанк» станом на 04 грудня 2018 року до некоректного (безпідставного) виконання видаткових платіжних операцій щодо списання цих сум з карток-рахунків на користь невідповідних отримувачів.
Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від                 13 січня 2020 року позов задоволено частково.
Зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» відшкодувати ОСОБА_1 з власних коштів некоректно (безпідставно) списані з: картки-рахунку № НОМЕР_1 (угода № SAMDNWFC00037213896 від 07 вересня 2017 року) грошові кошти в розмірі 39 200,25 грн, у тому числі 1 500,75 грн - комісія банку; та з картки-рахунку № НОМЕР_2 (угода № SAMDNWFC00042727838 від 24 травня 2018 року) грошові кошти в розмірі 7 929,81 грн, у тому числі 52,81 грн комісії банку шляхом відновлення стану рахунку вказаних карток ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк» станом на 04 грудня 2018 року до некоректного (безпідставного) виконання АТ КБ «ПриватБанк» видаткових платіжних операцій щодо списання цих сум з карток-рахунків на користь невідповідних отримувачів.
У задоволенні позовних вимог до ПрАТ «Водафон Україна» відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Донецького апеляційного суду від 29 липня 2020 року рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 січня                2020 року залишено без змін.
 
У серпні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк»через представника Ярохович Т. А.  звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 січня                 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 29 липня 2020 року.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій статті Кодексу.
 
Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
За правилом частини дев`ятої наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
 
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2020 року 
(на час подання касаційної скарги) - 2 102 грн.
 
Предметом позову у даній справі є захист прав споживачів, а саме: зобов`язання відповідача відшкодувати позивачу з власних коштів некоректно (безпідставно) списані з картки грошові кошти на загальну суму 48 683,62 грн.
 
Справа № 233/2483/19 не є справою з ціною позову, що станом на 01 січня 2020 року перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 250 = 525 500 грн).
 
Отже, відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України вказана справа є малозначною в силу закону.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.
 
Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Таким чином, конституційним принципом судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених законом.
 
Цьому конституційному принципові відповідає загальне правило пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України щодо того, що всі судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Це означає, що рішення суду апеляційної інстанції у таких справах є остаточними і подальшому оскарженню не підлягає.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справі: «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, заява № 26737/95).
 
Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій в межах своїх повноважень, заявник не переконав у наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
 
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 5 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 січня               2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 29 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», Приватного акціонерного товариства «Водафон Україна» про захист прав споживачів.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                         Є. В. Коротенко
 
                                                                                                                      С. Ю. Бурлаков
 
                                                                                                                      А. Ю. Зайцев