Справа № 449/325/18                                Головуючий у 1 інстанції: Борняк Р.О. 
Провадження № 22-ц/811/649/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я. 
Категорія:60

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

18 серпня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого- судді Мельничук О.Я., 
суддів Крайник Н.П., Шеремети Н.О.
при секретарі Фейір К.О.
за участю представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 – адвоката Бухтоярової (Андрейкович) Оксани Василівни на ухвалу Перемишлянського районного суду Львівської області від 02 квітня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В :

29 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Перемишлянського районного суду із заявою про забезпечення позову. Заява подана до пред`явлення позову в порядку ч. 2 ст. 149 ЦПК України.
В заяві зазначає, що має намір звернутись до Перемишлянського районного суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 1 495 000, 00 грн. Відповідно до зазначеного договору позики, який було укладено 12.04.2011 року, він надав ОСОБА_3 позику в розмірі 1 495 000, 00 грн. строком на три роки, з можливістю продовження цього строку за домовленістю сторін. Крім цього, 01.04.2016 року між ним та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, згідно якого останній поручився відповідати перед ОСОБА_1 за повернення наданої позики у сумі 1 495 000, 00 грн., сплату неустойки за несвоєчасне повернення позики та сплату збитків у зв`язку із неналежним виконанням боржником своїх зобов`язань. ОСОБА_3 свого зобов`язання щодо повернення отриманої позики не виконав, позику не повернув. Зважаючи на значну суму заборгованості, фактичне знаходження відповідача ОСОБА_3 на території іншої області, просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке знаходиться у власності відповідача:
- земельну ділянку площею 0.0926 га, кадастровий номер 2124455600:03:003:0100, реєстраційний номер 591677921244, вул.Забереж, смт.Дубове, Тячівський р-н, Закарпатська обл.;
- домоволодіння загальною площею 294,80 кв.м. АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 29581348;
- квартира АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 27760973;
- домоволодіння загальною площею 207,60 кв.м., АДРЕСА_3 , реєстраційний номер майна 34575651;
- житловий будинок загальною площею 52,40 кв.м., АДРЕСА_4 , реєстраційний номер майна 38557563;
- житловий будинок загальною площею 150,3 кв.м., АДРЕСА_5 , реєстраційний номер майна 38665787;
- домоволодіння загальною площею 386,60кв.м., АДРЕСА_6 , реєстраційний номер майна 32185076;
а також: накласти арешт на корпоративні права та все рухоме майно, яке належить ОСОБА_3 ( АДРЕСА_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Ухвалою Перемишлянського районного суду Львівської області від 02 квітня 2019 року заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 , проживаючого по АДРЕСА_8 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ):
- земельну ділянку площею 0, 0926 га, кадастровий номер 2124455600:03:003:0100, за адресою: АДРЕСА_4 ;
- 1/2 частку домоволодіння загальною площею 294,80 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 29581348;
- квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 27760973; спільна сумісна власність з ОСОБА_5 ;
- 1/2 частку домоволодіння загальною площею 207,60 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер майна 34575651;
- 1/2 частку житлового будинку загальною площею 52,40 кв.м., за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер майна 38557563;
- житловий будинок загальною площею 150,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер майна 38665787;
- 1/2 частку домоволодіння загальною площею 386,60 кв.м., за адресою: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер майна 32185076.
В іншій частині заявлених вимог про накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_3 – відмовлено.

Ухвалу суду в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_3 - адвокат Бухтоярова (Андрейкович) Оксана Василівна. Вважає ухвалу незаконною, необґрунтованою, та такою, що постановлена з порушенням норм матеріального права та з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування вимог покликається на те, що суд не вказав жодної мотивації про те, що невжиття таких заходів, як накладення арешту на об`єктів нерухомого майна може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Зазначає, що жодне майно, на яке накладено арешт, відповідачу не належить. Вказує на те, що при винесенні оскаржуваної ухвали не застосовано ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.ст. 7, 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Просить скасувати ухвалу Перемишлянського районного суду Львівської області від 02.04.2018 року в частині часткового задоволення заяви та в цій частині ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на спростування доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника  ОСОБА_3 – адвоката Бухтоярової (Андрейкович) Оксани Василівни підлягає до часткового задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.
Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
При цьому види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).
Як роз`яснено п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.
Завданням забезпечення позову є негайне вжиття заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.
Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Відповідно, заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 29.03.2018 звертаючись до Перемишлянського районного суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача ОСОБА_3 вказував, що має намір звернутись до Перемишлянського районного суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 1 495 000, 00 грн. Мотивував вимоги тим, що предметом спору є стягнення грошових коштів у значному розмірі, тому заходи забезпечення позову необхідні з метою недопущення майбутнього невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що звернувся до Перемишлянського районного суду Львівської області із позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 4 394 946, 25 грн.
З наведеного слідує, що між сторонами, а саме позивачем ОСОБА_1 та відповідачами ОСОБА_4 і ОСОБА_3 дійсно виник матеріально-правовий спір щодо повернення коштів за договором позики у значній сумі.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що за вказаних обставин, суд дійшов вірного висновку про те, що наведене обґрунтування є достатньою підставою для застосування заходів забезпечення позову, оскільки на підтвердження наведеного обґрунтування позивачем надано належні та допустимі докази, обраний спосіб забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, і тому суд правильно вказав про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтовано висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову на даній стадії цивільного процесу, що відповідає положенням ч. 2 ст.149 ЦПК України.
Судом на підставі Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеки, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, станом на 01.03.2018 встановлено, що ОСОБА_3 належить:
- земельна ділянка площею 0.0926 га, кадастровий номер 2124455600:03:003:0100, за адресою: АДРЕСА_4 ;
- 1/2 частка домоволодіння загальною площею 294,80 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 29581348;
- квартира АДРЕСА_9 (форма власності – приватна спільна сумісна) загальною площею 56.00 кв.м., за адресою: АДРЕСА_10 , реєстраційний номер майна 27760973; спільна сумісна власність з ОСОБА_5 ;
- 1/2 частка домоволодіння загальною площею 207,60 кв. м., за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер майна 34575651;
- 1/2 частка житлового будинку загальною площею 52,40 кв. м., за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер майна 38557563;
- житловий будинок загальною площею 150,3 кв. м., за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер майна 38665787;
- 1/2 частка домоволодіння загальною площею 386,60 кв. м., за адресою: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер майна 32185076;
На згадані об`єкти судом першої інстанції оскаржуваною увхалою було накладено арешт.
Також судом встановлено, на підставі договору дарування 1/2 частини домоволодіння від 08 листопада 2017 року ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_6 безоплатно належне дарувальнику на праві власності 1/2 частини житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.11.2017  ОСОБА_6 належить 1/1 частка домоволодіння загальною площею 294,80 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 1409069521244.

Таким чином встановлено, що 02 квітня 2018 року, на момент накладення арешту на 1/2 частку домоволодіння яка належало ОСОБА_3 , загальною площею 294,80 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 29581348, згадана частка домоволодіння вже не належала ОСОБА_3 , оскільки така була відчужена останнім своїй дочці ще 08 листопада 2017 року, однак з невідомих причин суду, така інформація не була належним чином відображена в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в зв`язку з чим суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про можливість накладення арешту на згадане домоволодіння.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено, чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.
Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
Мета забезпечення позову – це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.
При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.
З урахуванням викладеного, висновки суду першої та апеляційної інстанцій щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу нерухоме майно є обґрунтованими, оскільки такий спосіб забезпечення позову прямо передбачений чинним законодавством та є співмірним із заявленими позовними вимогами, є необхідним і достатнім для забезпечення виконання можливого судового рішення, а невжиття заходів забезпечення позову в разі його задоволення може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Щодо відсутності вартості майна, на яке судом накладено арешт для забезпечення позову, слід звернути увагу, що ні ОСОБА_3 , ні його представник ОСОБА_7 , всупереч вимогам статті 81 ЦПК України не надано ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного чи касаційного суду доказів на спростування висновків судів щодо співмірності предмета позову заявленим заходам забезпечення позову.
Покликання скаржника та його представника на те, що майно на яке накладено арешт, за виключенням 1/2 частку домоволодіння загальною площею 294,80 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 , не належить ОСОБА_3 , належних доказів не надано, однак у разі порушення оскаржуваною ухвалою прав третіх осіб, вони вправі самостійно звернутися за їх захистом до суду.
До того ж, задоволення заяви про забезпечення позову не є фактичним вирішенням справи по суті і не порушує прав відповідача (чи третіх осіб) щодо користування та розпорядження майном, на яке накладено арешт в рамках забезпечення позову, а лише обмежує його у здійсненні прав на його відчуження на певний період.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.
Суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову (частини перша, друга статті 154 ЦПК України).

Отже, на відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача.
Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за виключенням випадків, передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.
Відповідно до частин четвертої-шостої статті 154 ЦПК України зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом: 1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; 2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову. Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. Копія ухвали про зустрічне забезпечення направляється учасникам справи не пізніше наступного дня після її постановлення.

Враховуючи, що обраний заявником спосіб забезпечення позову не спричинить невідновлюваної шкоди відповідачу чи третім особам і відсутні обставини, визначені ч.3 ст.154 ЦПК України для застосування зустрічного забезпечення, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав вважати, що суд першої інстанції при постановленні оскаржувної ухвали мав вжити заходи зустрічного забезпечення позову.
З врахуванням вищенаведеного, ухвала Перемишлянського районного суду Львівської області від 02 квітня 2018 року в частині накладення арешту на 1/2 частку домоволодіння загальною площею 294,80 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 29581348 підлягає скасуванню та в тій частині слід постановити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в частині накладення арешту на 1/2 частку домоволодіння загальною площею 294,80 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 29581348.
В решті ухвала Перемишлянського районного суду Львівської області від 02 квітня 2018 року є законною та обгрунтованою в зв`язку з чим підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 – адвоката Бухтоярової (Андрейкович) Оксани Василівни – задовольнити частково.
Ухвалу Перемишлянського районного суду Львівської області від 02 квітня 2018 року в частині накладення арешту на 1/2 частку домоволодіння загальною площею 294,80 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 29581348 скасувати та постановити нове судове рішення в цій частині.
В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в частині накладення арешту на 1/2 частку домоволодіння загальною площеню 294,80 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 29581348 – відмовити.
В решті ухвалу Перемишлянського районного суду Львівської області від 02 квітня 2018 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складно 27 серпня 2020 року.

Головуючий:                                                О.Я. Мельничук

       Судді:                                                                Н.П. Крайник

                                                                       Н.О. Шеремета