ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2020 року          м. Дніпро         Справа №  904/2832/20

          Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
          головуючий суддя          Вечірко І.О. (доповідач),
          судді                        Коваль Л.А., Мороз В.Ф.,
          секретар                    Манчік О.О.,
          розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну 
          скаргу           Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"          
          на ухвалу           Господарського суду  Дніпропетровської області  від 13.08.2020р. (повний текст складено  18.08.2020р.)  
          у справі           № 904/2832/20 (суддя -  Петренко Н.Е.,  м. Дніпро)
          за позовом           Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", м. Київ
          до                    Товариства з обмеженою відповідальністю "Терем", м. Дніпро 
          про                    стягнення заборгованості  у розмірі 2 575 106,54  грн. за кредитним договором № 2ТО46Г від 11.06.2014р.  

ВСТАНОВИВ:

          1. Короткий зміст  ухвали суду першої інстанції.

          Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської  області від 13.08.2020 р.  задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Терем" про призначення експертизи. Призначено у справі судову економічну експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз. На розгляд експерта поставлено перелік питань. Зобов`язано сторін у разі потреби надати експерту необхідні для проведення експертизи документи або виконати необхідні дії. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Терем" оплатити на підставі відповідної вимоги Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз попередню вартість судової економічної експертизи із подальшим розподілом судових витрат відповідно до норм статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Зупинено провадження у справі до закінчення проведення судової економічної експертизи. Попереджено експерта про кримінальну відповідальність за статтями 384 та 385 Кримінального кодексу України за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. 

           2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

          Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 13.08.2020 р., справу передати на розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області. 

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції є помилковою, передчасною, такою, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, прийнята з невідповідністю висновків суду обставинам справи, постановлена з порушенням норм процесуального права, оскільки судом першої інстанції:
- не встановлено, що саме входить до кола доказування у даній справі;
- не враховано, що тягар доведення наявності чи відсутності обставин, на яких ґрунтуються заперечення покладено на сторону, яка на них посилається; 
- не обґрунтовано в чому саме полягає суперечливість доказів, наданих сторонами та доцільність призначення експертного дослідження;
- не наведено належних обґрунтувань стосовно того, що питання, поставлені на роз`яснення експерту, не можуть бути досліджені під час судового розгляду на підставі наявних у справі та поданих сторонами доказів та  їх письмових пояснень. 
На думку позивача, зазначені судом першої інстанції підстави для призначення судової економічної експертизи та зупинення провадження у справі не є перешкодою для розгляду справи по суті шляхом надання правової оцінки правовідносинам сторін, дослідження та аналізу первинних документів, розрахунків, умов укладених між сторонами договорів, що підтверджують заявлені позовні вимоги. Під час призначення судової експертизи судом першої інстанції не перевірялися належним чином доводи та аргументи сторін щодо реальної необхідності призначення у даній справі експертизи, не вивчалися обставини справи. 
Судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не вказано, які саме спеціальні знання необхідні для перевірки розрахунку заборгованості за винагородою за кредитним договором, і чому таку перевірку не може здійснити місцевий господарський суд самостійно, з урахуванням поданих позивачем пояснень до нього. Для розрахунку розміру винагороди та/або його перевірки достатньо володіти елементарними математичними діями щодо множення, ділення, додавання чи віднімання, тобто знаннями, які є загальновідомими і володіють ними усі сторони даного спору, в тому числі і суд. Крім цього, місцевим господарським судом не вказано, в чому полягає складність у перевірці розрахунку заборгованості з урахуванням її складових, визначених у формулі з відповідними первісними і додатковими письмовими поясненнями позивача до розрахунку винагороди. Тривалість спірних правовідносин, обсяги та порядок нарахування винагороди за кредитним договором не є безумовними підставами для призначення у справі експертизи, оскільки призначення експертизи пов`язано виключно із необхідністю в отриманні спеціальних знань та відсутністю їх у суду. Підставою для призначення судової експертизи суд першої інстанції зазначив вирішення питання про обставини щодо фактичного розміру заборгованості по сплаті винагороди за користування кредитними коштами. Питання, які поставлені судом для роз`яснення експертом, не відповідають Науково-методичним рекомендаціям з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень. Апелянт вважає, що поставлені на вирішення судового експерта питання є правовими  та такими, що підтверджені наданими сторонами доказами і не вимагають додаткового експертного дослідження. За змістом всіх питань, суд першої інстанції вимагає від експерта не проведення дослідження обставин документальної обґрунтованості відповідних розрахунків для чого потрібні спеціальні знання, а вимагає надання висновку щодо відповідності кількісної складової позовних вимог (розрахунку) та формули нарахування, передбаченої  умовами договору, які мають виключно правовий характер. Питання щодо відповідності формули та її складової взагалі не має відношення до обставин, що мають значення для справи. Судом першої інстанції не враховано та не досліджено письмові заперечення позивача на клопотання відповідача про призначення експертизи та письмові пояснення до розрахунку винагороди. Процесуальний обов`язок суду - належним чином дослідити поданий стороною доказ - розрахунок заборгованості за кредитним договором, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними в матеріалах справи доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести в рішенні свій розрахунок. Очевидно, що всі питання, поставлені експерту для дослідження, є правовими і не відносяться до компетенції експерта - економіста, а проведення такої експертизи по суті буде перекладенням обов`язків суду на інших, неповноважних на вирішення правових питань даного спору, осіб. Надати оцінку всім складовим формули, умовам кредитного договору можливо без наявності будь-яких спеціальних знань перевіривши вже наявний в матеріалах справи розрахунок винагороди. У письмових поясненнях позивач навів для прикладу розрахунок за певну дату, зазначивши про аналогічні дії для подальшої перевірки правильності розрахунку. Щодо поставленого експерту запитання про розмір заборгованості за винагородою  станом на 31.07.2016р. скаржник звертає увагу, що ці дані є звичайними даними бухгалтерського обліку, які можуть бути надані кожною із сторін без залучення експертів і проведення дослідження, їх вирішення віднесено до компетенції суду, вони входять до предмету доказування у даній справі та підлягають дослідженню судом. Позивач у своєму розрахунку винагороди здійснив детальний опис математичних дій усіх складових формули, що зазначені в договорі, які є зрозумілими та обґрунтованими, які у разі потреби можуть бути перевірені судом без експертних досліджень. Відповідач, надавши власний розрахунок, не дотримався всіх складових формули та очевидно здійснив неправильний розрахунок, тому не можна порівнювати такий розрахунок з наданим розрахунком позивача, який відповідає умовам договору та формулі. В даному випадку зупинення провадження у справі пов`язано з призначенням судової експертизи, метою якої є не роз`яснення питань, що потребують спеціальних знань, а перевірка правильності розрахунку заборгованості, що є обов`язком суду. Необґрунтоване призначення судової експертизи призвело до прийняття судом першої інстанції неправильного рішення (ухвали) про зупинення провадження у справі. 

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

29.09.2020р. ТОВ "Терем" подало до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (письмові пояснення), в якому  просить поновити строк на подання відзиву, у разі відмови судом у поновленні строку на подання відзиву на апеляційну скаргу прийняти цей документ в якості письмових пояснень ТОВ "Терем", відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 13.08.2020р. Відповідач посилається на те, що лише 23.09.2020р. зміг ознайомитися з доводами, міркуванням та мотивами незгоди позивача з оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції. Позивач є банківською установою, що має численну кількість укладених кредитних договорів з невизначеною кількістю осіб за стандартними (подібними) умовами, у тому числі із застосуванням шаблону кредитного договору з п. 4.7 про встановлення винагороди за користування кредитом, яка розраховується за відповідною формулою. Висновки суду першої інстанції про складність формули для розрахунку винагороди і про потребу у спеціальних знаннях для проведення розрахунку за цією формулою є обґрунтованими і відповідають фактичним обставинам справи. Відповідач звертає також увагу, що питання зазначені у Науково-методичних рекомендаціях є "орієнтовними", тобто перелік питань, що встановлюється цими рекомендаціями не є виключним, а є примірним. Питання, визначені оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції відповідають основним завданням експертизи документів фінансово-кредитних операцій. 

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.09.2020р. відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 23.09.2020р. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.09.2020р. за клопотанням відповідача розгляд апеляційної скарги відкладено на 29.09.2020р.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.09.2020р. повернуто без розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ-ПРЕСТІЖ" про приєднання до апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 13.08.2020р. у справі № 904/3832/20.
29.09.2020р. до початку судового засідання на адресу апеляційного господарського суду від ТОВ "Терем" надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги до вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ "ОПФ" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 13.08.2020р. у даній справі.
Зазначене клопотання відхилено апеляційним господарським судом, оскільки на час розгляду апеляційної скарги АТ КБ "ПриватБанк" не прийнято рішення про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ "ОПФ" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 13.08.2020р. у даній справі.
В судовому засіданні 29.09.2020р. представник скаржника надав пояснення в обґрунтування доводів апеляційної скарги, а представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

АТ КБ "ПриватБанк" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Терем" заборгованості у розмірі 2 575 106,54 грн. за кредитним договором № 2Т046Г від 11.06.2014р. 
11.06.2014р. між ПАТ КБ "ПриватБанк" (надалі - Банк, правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк") та ТОВ "Терем" (надалі - позичальник) було укладено договір № 2ТО46Г, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит, ліміт якого 616 078,68 грн. на поповнення обігових коштів.
Відповідно до п. 4.7 кредитного договору, з урахуванням договору від 25.07.2016р. про внесення змін до кредитного договору,  позичальник сплачує Банку винагороду за користування кредитом у розмірі, згідно формули:

де:
V - сума винагороди за користування кредитом;
П – числове значення фіксованої процентної ставки згідно цього договору (п. А6, п. А7);
Д – базіс днів у році для розрахунку процентів – 360 днів;
Knor - офіційний курс української гривні до долару США на день розрахунку, що відповідає порядковому номеру для "n";
n - порядковий номер дня розрахунку в історії цього договору, що відповідає даті 31.07.2016р.;
i - порядковий номер дня в  історії цього договору(за період з дати списання коштів з позичкового рахунку по 31.07.2016р.);
Ai - різниця між сумою видачі та сумою погашення кредиту за визначену дату, що відповідає порядковому номеру дня "і";
Pi - сума погашених процентів "Р" за визначену дату, що відповідає порядковому номеру дня "і";
Ki - офіційний курс гривні до долара США на визначену дату, що відповідає порядковому номеру дня "і";
Sn - вхідне сальдо на день розрахунку, що відповідає порядковому номеру для  "n". 
          Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 01.06.2020р. прийнято  позовну заяву АТ КБ "ПриватБанк" до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на  30.06.2020р.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2020р. відкладено підготовче судове засідання на 10.08.2020р. 
15.07.2020р. до Господарського суду Дніпропетровської області від відповідача надійшло клопотання про призначення судової експертизи.
10.08.2020р. до Господарського суду Дніпропетровської області від позивача надійшла заява про усунення описок в розрахунку. 
В судовому засіданні 10.08.2020р. оголошено перерву до 13.08.2020р.. 
12.08.2020 до суду від позивача надійшли письмові пояснення щодо розрахунку заборгованості за винагородою. В зазначених поясненнях позивач навів обґрунтування правильності розрахунку суми нарахованої винагороди, а також, приклади двох днів розрахунку з наявних у розрахунку 774 днів історії кредитного договору.
13.08.2020р. в судовому засіданні представник відповідача надав письмові пояснення у якості додаткового обґрунтування раніше заявленого клопотання про призначення судової експертизи, а також з урахуванням пояснень позивача від 12.08.2020р.
В поясненнях відповідача від 13.08.2020р., окрім іншого містяться запропоновані відповідачем додаткові питання для судового експерта. Необхідність постановлення перед експертом додаткових (уточнюючих) питань відповідач обґрунтував необхідністю уникнення формального підходу судового експерта до проведення експертного дослідження.
Розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання представника відповідача про призначення судової економічної експертизи документів фінансових операцій у справі, місцевий господарський суд дійшов висновку про його задоволення. На розгляд експерта поставити наступні питання:
1) Який розмір заборгованості станом на 31.07.2016р. Позичальником Товариства з обмеженою відповідальністю "Терем" по сплаті Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" винагороди за користування кредитом за кредитним договором № 2Т046Г від 11.06.2014р., укладеним між Акціонерним товариством Комерційний Банк "ПриватБанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Терем"? 
2) Чи передбачено умовами кредитного договору № 2Т046Г від 11.06.2014р. і додаткових угод (договорів про внесення змін) до нього чіткий алгоритм вирахування значення формули "Пj"?
3) Яким саме чином розраховується значення формули "Пj" у договорі від 25.07.2016р. про внесення змін до кредитного договору № 2Т046Г від 11.06.2014р. (навести алгоритм і формулу розрахунку значення "Пj")?
4) Чи передбачено умовами кредитного договору № 2Т046Г від 11.06.2014р. і у договорі від 25.07.2016р. про внесення змін до кредитного договору № 2Т046Г від 11.06.2014р. чіткий алгоритм вирахування значення формули "n" (ПОРЯДКОВИЙ НОМЕР ДНЯ РАСЧЕТА В ИСТОРИИ КРЕДИТНОГО ДОГОВОРА) y п. 4.7 кредитного договору              № 2Т046Г від 11.06.2014р.?
5) Яким саме чином визначаються значення формули "n" (ПОРЯДКОВИЙ НОМЕР ДНЯ РАСЧЕТА В ИСТОРИИ КРЕДИТНОГО ДОГОВОРА) у п.4.7 кредитного договору            № 2Т046Г від 11.06.2014р. (навести алгоритм і формулу розрахунку значення "n")?
6) Чи передбачено умовами кредитного договору № 2Т046Г від 11.06.2014р. і у договорі від 25.07.2016р. про внесення змін до кредитного договору № 2Т046Г від 11.06.2014р. чіткий алгоритм вирахування значення формули "і" (ПОРЯДКОВІЙ НОМЕР ДНЯ В ИСТОРИИ КРЕДИТНОГО ДОГОВОРА) у п.4.7 кредитного договору № 2Т046Г від 11.06.2014р.?
7) Яким саме чином визначаються значення формули "і" (ПОРЯДКОВІЙ НОМЕР ДНЯ В ИСТОРИИ КРЕДИТНОГО ДОГОВОРА) у п.4.7 кредитного договору № 2Т046Г від 11.06.2014р. (навести алгоритм і формулу розрахунку значення "n")?
При цьому суд виходив з того, що предметом спору у даній справі окрім іншого є вимога позивача про стягнення з відповідача сум винагороди за користування кредитом по п. 4.7 кредитного договору, що розраховується за формулою. Для з`ясування обставин, що складають предмет доказування у справі, з огляду на правову природу та тривалість спірних правовідносин, зокрема, обсяги та порядок нарахування винагороди за кредитним договором, є необхідним застосування відповідних методів та методик здійснення банківських розрахунків сум винагороди, застосування відповідних складових формули, які постійно змінювалися, що не може бути зроблено господарським судом самостійно без залучення відповідних фахівців, за відсутності спеціальних знань. Як свідчать питання, які запропоновано поставити на вирішення експерта, вони відповідають завданням експертизи документів фінансово-кредитних операцій, що визначені у п. 3.1 Рекомендацій, та є супутніми для отримання відповіді на основне питання. Матеріали справи містять два розрахунки (позивача та відповідача), які суперечать один одному. Враховуючи відсутність в матеріалах справи висновку експерту з питань, поставлених перед судом, наявність розрахунків винагороди до позову і до відзиву, які суперечать один одному, а також істотну складність формули розрахунку винагороди, визначеної сторонами у п. 4.7. кредитного договору, розрахунок за якою не може бути зроблено господарським судом самостійно без залучення відповідних фахівців та за відсутності спеціальних знань, суд першої інстанції дійшов висновку, що у нього наявні всі підстави для призначення судової експертизи для визначення дійсної заборгованості позичальника по сплаті винагороди за кредитним договором та встановлення обґрунтованості заявлених позовних вимог. Також, суд не погодився з доводами позивача  про те, що призначення судової експертизи призводить до затягування розгляду справи всупереч ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. 

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4). 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне.
Звертаючись із позовною заявою позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 2 575 106,54 грн., яка складається з 559 159,53 грн. - тіло кредиту, 392 657,98 грн. - проценти за користування кредитом, 415 910,18 грн. - винагорода, 1 175 574,92 грн. - пеня, а також штрафи відповідно до п. 5.8 договору: 1 000,00 грн. - штраф (фіксована частина), 30 803,93 грн. - штраф (процентна складова, 616 078,68*5 %).
Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем було заявлено клопотання про призначення судової експертизи, яке мотивовано з урахуванням додаткових пояснень до клопотання (від 13.08.2020р.) наступним. 
Формула розрахунку винагороди за користування кредитом, визначена сторонами у п. 4.7 кредитного договору (з урахуванням договору від 25.07.2016р. про внесення змін до кредитного договору) є достатньо складною, зокрема не містить математичних знаків у дужках між складовими які розташовуються один на одному, у зв`язку із чим не зрозуміло які саме дії (множення, складання, ділення необхідно здійснити між відповідними складовими формули). 
Відповідач зазначає, що позивач, у розрахунках суми винагороди за користування кредитом, а також у власних поясненнях від 12.08.2020р. щодо розрахунку відповідної суми  використовує математичні знаки, які фактично відсутні і не зазначені у формулі розрахунку винагороди по п. 4.7. кредитного договору, яка викладена в редакції договору від 25.07.2016р. про внесення змін до кредитного договору.
Також, відповідач звертає увагу на те, що: позивач у власних поясненнях від 12.08.2020р. наводить лише 2 приклади розрахунку суми винагороди лише за 2 дні існування заборгованості з загальної кількості днів 774, що робить фактично неможливим здійснення судом перевірки правильності розрахунку суми винагороди за кожен з 774 днів історії кредитного договору; позивач не надав суду належних і допустимих доказів, про офіційний курс НБУ, який діяв на день розрахунку, що встановлений саме станом на 31.07.2016р., а не на 29.07.2020р., як про це вказує позивач у своїх письмових поясненнях від 12.08.2020р.; п. 4.7 Договору містить визначення лише щодо значення "П" формули. І це при тому, що значення "j" (так само як і значення "Пj") взагалі не наводиться, а ні в поясненнях позивача, а ні в кредитному договорі, а ні в договорі від 25.07.2016р. про внесення змін до кредитного договору; позивач, у своїх розрахунках і поясненнях не надав обґрунтування належними доказами, яким саме чином визначаються значення формули "n" (порядковий номер дня в історії цього договору, що відповідає даті 31.07.2016р.) і значення "і" (порядковий номер дня в історії цього договору (за період з дати списання коштів з позичкового рахунку по 31.07.2016р.)) у п.4.7 кредитного договору № 2Т046Г від 11.06.2014 р. - зокрема, позивачем не доведено, чому історію кредитного договору складають саме 774 дні, що таке історія кредитного договору, і з яких саме днів складається ця історія кредитного договору; з розрахунку позивача і з його пояснень, у розрізі умов кредитного договору не можливо однозначно визначити правильність обчислення значення "Аі" у формулі. Зокрема, відповідач зазначає, що умовами кредитного договору не розшифровано однозначне тлумачення визначення елементу формули "Аі", і відсутність такого тлумачення надає можливість по різному розуміти відповідне значення елементу формули — яка саме сума "видачі кредиту" має братися для розрахунку. А тому, такий елемент формули, як "Аi", на думку відповідача, може бути правильно визначений лише експертом, з урахуванням внутрішніх документів Банку про його облікову політику.
На розгляд та вирішення судовому експерту відповідач в клопотанні про призначення експертизи, з урахуванням пояснень від 13.08.2020р. пропонує суду наступні питання:
1) Чи передбачено умовами кредитного договору № 2Т046Г від 11.06.2014р. і додаткових угод (договорів про внесення змін) до нього чіткий алгоритм вирахування значення формули "Пj"?
2) Яким саме чином розраховується значення формули "Пj" у договорі від 25.07.2016р. про внесення змін до кредитного договору № 2Т046Г від 11.06.2014р. (навести алгоритм і формулу розрахунку значення "Пj")?
3) Чи передбачено умовами кредитного договору № 2Т046Г від 11.06.2014р. і у договорі від 25.07.2016р. про внесення змін до кредитного договору № 2Т046Г від 11.06.2014р. чіткий алгоритм вирахування значення формули "n" у п.4.7 кредитного договору № 2Т046Г від 11.06.2014р.?
4) Яким саме чином визначаються значення формули "n" у п.4.7 кредитного договору № 2Т046Г від 11.06.2014р. (навести алгоритм і формулу розрахунку значення "n") ?
5) Чи передбачено умовами кредитного договору № 2Т046Г від 11.06.2014р. і у договорі від 25.07.2016р. про внесення змін до кредитного договору № 2Т046Г від 11.06.2014р. чіткий алгоритм вирахування значення формули "і" у п.4.7 кредитного договору № 2Т046Г від 11.06.2014р.?
6) Яким саме чином визначаються значення формули "і" у п.4.7 кредитного договору    № 2Т046Г від 11.06.2014р. (навести алгоритм і формулу розрахунку значення "n")?
7) Який розмір заборгованості станом на 31.07.2016р. позичальника - ТОВ "Терем"  по сплаті АТ КБ "ПриватБанк" винагороди за користування кредитом за кредитним договором № 2Т046Г від 11.06.2014р., укладеним між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ТОВ "Терем"?
Заперечуючи проти задоволення клопотання відповідача про призначення у даній справі судової експертизи, позивач вважав формулу розрахунку сум винагороди за користування кредитом, а також розрахунки сум винагороди цілком однозначними і зрозумілими, такими, що не потребують спеціальних знань для їх перевірки. Пунктом А.12 договору сторони узгодили, що позичальник сплачує Банку винагороду за користування кредитом. Розмір винагороди розраховується згідно з формулою, наведеною у п. 4.7 цього договору. Договором від 2.507.2016р. про внесення змін до кредитного договору № 2ТО46Г від 11.06.2014р. сторони узгодили дату нарахування винагороди - 31.07.2016р. Так, розмір винагороди відповідно до формули, зазначеної в кредитному договорі станом на 31.07.2016р. складає 415 910,18 грн. Наданий відповідачем розрахунок суми винагороди не відповідає обставинам справи та зазначеній у договорі формулі. Відповідачем не спростована належними та допустимими доказами  правильність розрахунку винагороди, наданого позивачем, лише зазначено, що банком завищено розмір. При цьому, за розрахунком відповідача розмір винагороди буде складати 459 651,16 грн. (з розрахунку вхідне сальдо станом на 31.07.2016р. у розмірі 515 649,55 грн. мінус 55 998,39 грн. підсумок по останньому стовпчику), що на 43 740,98 грн. більше, ніж заявлено позивачем. Оскільки відповідачем надано свій власний розрахунок, відповідач має змогу самостійно обрахувати розмір винагороди за формулою, зазначеною у кредитному договорі, отже, на думку позивача, будь-які спеціальні знання не потрібні, тому посилання що виконання розрахунку винагороди, процентів, формула є складною - не заслуговують на увагу та не є підставою для призначення експертизи. Нерозуміння відповідачем формули та які дії потрібно проводити за такою формулою також не є підставою для призначення у справі економічної експертизи. 
За приписами статті 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів. 
Статтею 1 Закону України "Про судову експертизу" встановлено, що судовою експертизою є дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші способи доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. 
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.
За змістом ст. 99 ГПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи, і потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких неможливо встановити відповідні обставини, суд призначає експертизу у справі. У випадку призначення судової експертизи суд має право зупинити провадження у справі на час проведення експертизи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 228, п. 6 ч. 1 ст. 229 ГПК України. Таким чином, якщо суд доходить висновку, що для того, щоб надати оцінку певним обставинам справи йому не вистачає певних знань, суд вправі призначити судову експертизу, поставивши перед експертом конкретні запитання, врахувавши клопотання сторін або сформулювавши питання експерту на власний розсуд.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Дульський проти України" від 01.06.2006р., яке відповідно до положень ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується судом як джерело права, зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури. 
Про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій, крім відомостей, передбачених ч. 1 ст. 234 ГПК України, зазначаються згідно ст. 100 ГПК України, зокрема, підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 234 ГПК України ухвала господарського суду має містити мотиви її винесення з посиланням на законодавство. 
Апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що предметом спору у даній справі, окрім іншого є вимога позивача про стягнення з відповідача сум винагороди за користування кредитом по п.4.7 кредитного договору, що розраховується за формулою. До предмету доказування у даній справі входять фактична сума винагороди за кредитним договором, а також перевірка відповідності наведених сторонами розрахунків вказаної винагороди за кредитним договором.
Разом з тим, під час здійснення судочинства суд у своїй діяльності повинен не лише правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін, а й додержуватись норм процесуального права.
Необхідність застосування спеціальних знань для з`ясування обставин щодо нарахування сум винагороди у даній справі суд обґрунтовує істотною складністю формули розрахунку винагороди, визначеної сторонами, розрахунок за якою не може бути зроблено господарським судом самостійно без залучення відповідних фахівців та за відсутності спеціальних  знань.
Разом із тим, позивачем до позовної заяви було надано розрахунок винагороди за договором № 2ТО46Г від 11.06.2014р. на суму 415 910,18 грн. Натомість відповідач надав до суду власний розрахунок винагороди за договором на суму 55 998,39 грн. 
В оскаржуваній ухвалі судом не було досліджено надані сторонами розрахунки та не визначено в чому полягають розбіжності при нарахуванні суми винагороди, які саме показники формули розрахунку взяті сторонами за основу для проведення нарахувань. При цьому, судом не було взято до уваги письмових пояснень позивача щодо розрахунку заборгованості за винагородою із детальним описом розрахунку заборгованості, згідно з формулою, визначеною договором. 
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином, суд першої інстанції не навів належних обґрунтувань щодо необхідності призначення у даній справі судово-економічної експертизи та не зазначив, які саме спеціальні знання необхідні суду для перевірки розрахунку заборгованості і чому таку перевірку суд не може здійснити самостійно. Поряд з цим, суд не вказав, які фактичні дані, що входять до предмета доказування, з урахуванням наявних у справі доказів, не можуть бути встановлені судом при вирішенні даного спору без призначення судово-економічної експертизи.
Разом з тим, наявність дійсної потреби у спеціальних знаннях та неможливість правильного вирішення спору по суті за відсутності висновку експерта має бути належним чином обґрунтовано у відповідній ухвалі. 
З урахуванням наведених приписів законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено, а господарським судом в оскаржуваній ухвалі не обґрунтовано, що обчислення суми заборгованості відповідача з винагороди за користування кредиту по п. 4.7 кредитного договору потребує спеціальних знань, оскільки її розмір визначається шляхом математичних розрахунків з урахуванням норм законодавства та умов договору, що віднесено до компетенції суду.
Оскільки зупинення провадження у цій справі є наслідком призначення судом експертизи, оскаржувана ухвала суду першої  інстанції в частині призначення судової експертизи та в частині зупинення провадження у справі перебувають у нерозривному зв`язку. 
Враховуючи те, що правомірність зупинення провадження у справі на підставі ст. 99 ГПК України залежить від наявності факту призначення судової експертизи, необхідно виходити з того, що призначення судової експертизи - це процесуальна дія суду, яка у будь-якому випадку збільшує строк розгляду справи, що, відповідно, може мати наслідком порушення прав і охоронюваних законом інтересів учасників справи, а тому у кожному разі має бути обґрунтованим. Отже, призначення судової експертизи з порушенням зазначених вимог має наслідком безпідставне збільшення строку розгляду справи, тобто вихід за межі розумного строку розгляду справи, що суперечитиме статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до частини 1 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У пункті 74 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Дульський проти України" зазначено, що "розумний строк" провадження має бути оцінений відповідно до обставин справи та наступних критеріїв: складність справи, поведінка заявника та компетентних державних органів, а також важливість предмета спору для заявника (див. серед інших "Фридлендер проти Франції" [GC], № 30979/96, п. 43, ECHR 2000-VI).
За наведених обставин, очевидне безпідставне призначення судової експертизи  є порушенням наведених приписів, що має наслідком порушення прав та охоронюваних законом інтересів учасників справи, у тому числі права на розгляд справи судом встановленим законом, у розумний строк, тому у такому випадку перегляду цієї ухвали, з урахуванням взаємозв`язку правомірності зупинення провадження, як наслідку призначення у справі судової експертизи,  суд  керується також засадами верховенства права.
Наведеного судом першої інстанції враховано не було, тому, необґрунтовано призначивши судову експертизу та зупинивши у зв`язку з цим провадження у справі, суд порушив право скаржника на розгляд справи упродовж розумного строку.
У зв`язку з викладеним, апеляційний господарський суд вважає, що оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду, якою призначено судово-економічну експертизу та у зв`язку з цим зупинено провадження у справі, не можна визнати обґрунтованою та такою, що винесена з дотриманням норм процесуального права (ст. ст. 99-100, п. 2 ч. 1 ст. 228 ГПК України).

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

З огляду на зазначене,  оскаржувана ухвала суду першої  інстанції про призначення експертизи та зупинення провадження у справі прийнята з порушенням норм процесуального права. В зв`язку з чим ухвала підлягає скасуванню, а  справу необхідно направити для подальшого розгляду до місцевого  господарського суду.

3.5. Розподіл судових витрат.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат у зазначеній справі не здійснюється відповідно до частини 14 статті 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 275-282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд          

          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - задовольнити. 
          Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської  області від 13.08.2020р. у справі             № 904/2832/20 - скасувати.
          Справу № 904/2832/20 передати на розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.
          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. 
          Повний текст постанови складено - 01.10.2020р.
          
          Головуючий суддя                              _________________                    І.О. Вечірко

          Суддя                                                  _________________                    Л.А. Коваль  

          Суддя                                                  _________________                    В.Ф. Мороз