ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4720/20 Справа № 199/168/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О. А. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
        головуючого - Пищиди М.М.
        суддів - Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.
        за участю секретаря судового засідання - Бондаренка         В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу, в режимі відеоконференції, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТА», Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк», Товарної біржі «Електронні торгові системи» і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрсервісстрой» про визнання такими, що не відбулися, електронних публічних торгів, визнання недійсним протоколу електронних торгів, визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги суми заборгованості, визнання недійсним договору відступлення прав вимоги за іпотечним договором, -
                                В С Т А Н О В И Л А:
       У січні 2018 року звернувся до суду з позовом до відповідачів ТОВ «АСТА», ПАТ «Платинум Банк», Товарної біржі «Електронні торгові системи» і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання такими, що не відбулися, електронних публічних торгів, визнання недійсним протоколу електронних торгів, визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги суми заборгованості, визнання недійсним договору відступлення прав вимоги за іпотечним договором, позовні вимоги не змінювалися, але уточнювалися і доповнювалися.
       В обґрунтування позову зазначив, що свого часу він уклав кредитний договір та іпотечний договір, взяв кошти, придбав квартиру, але не розрахувався з банком і рішенням суду в рахунок погашення його заборгованості було звернуто стягнення на предмет іпотеки, рішення набрало законної сили. 
       Відповідачами було укладено договори відступлення права вимоги за його боргами та організовано і проведено аукціон, відбулися електронні торги з продажу його майна.
       Позивач вважає, що вказані торги і аукціон, протокол і договори відбулися з порушенням закону і його прав, він фактично був позбавлений можливості приймати участь у аукціоні та викупі належної йому квартири. 
       Таким чином, єдиним вирішенням спірного питання є захист у судовому порядку, шляхом визнання торгів, аукціону і протоколу торгів недійсними, договорів відступлення права вимоги - недійсними. 
       Вважає вказані договори і торги протиправними, нікчемними, обставини їх проведення та укладання є сумнівними. 
       Отже відповідачі при проведенні торгів і укладанні вказаних договорів діяли не добросовісно, не виказавши своїх дійсних намірів, а ТОВ «АСТА» взагалі не є фінансовою установою. 
       На його звернення до відповідача про з`ясування обставин вказаного та укладання договорів, спірне питання вирішене не було, була відмова. 
       Позивач вважає вказане протиправним і порушуючим його права, а тому і звернувся в суд з цим позовом. 
       Позивач вважає дії відповідачів по проведенню торгів і укладанню спірних договорів неправомірними, у зв`язку з чим просив суд:
       - визнання такими, що не відбулися, електронні публічні торги, проведені Товарною біржею "Електронні торгові системи" від 30 листопада 2017 року щодо продажу права вимоги за кредитним договором № 10.840.08.40 від 08 лютого 2008 року та права вимоги за договором іпотеки № 0.840.08.40 від 08 лютого 2008 року;
       - визнати недійсним Протокол електронних торгів № UА-ЕА-2017-11-16-000094-b сформований 30 листопада 2017 року Товарною біржею "Електронні торгові системи" .
       - визнати недійсним договір № 15 К від 26 грудня 2017 року про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги суми заборгованості в розмірі 247 418,10 дол.США за кредитним договором № 10.840.08.40 від 08 лютого 2008 року, укладений між ПАТ "Платинум Банк" та ТОВ "АСТА".
       - визнати недійсним договір № 15і від 26 грудня 2017 року про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за іпотечним договором № 0.840.08.40 від 08 лютого 2008 року на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 36.6 кв. м., загальною площею 70.9 кв. м., що належить на праві власності ОСОБА_1 , укладений між ПАТ "Платинум Банк" та ТОВ "АСТА" (а.с. 1-7, 41-47, т.1).
       Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТА», Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк», Товарної біржі «Електронні торгові системи» і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрсервісстрой» про визнання такими, що не відбулися, електронних публічних торгів, визнання недійсним протоколу електронних торгів, визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги суми заборгованості, визнання недійсним договору відступлення прав вимоги за іпотечним договором - відмовлено (а.с.208-217, т.2).
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні вимог про визнання недійсними договорів про відступлення прав вимоги за кредитним договором та про відступлення прав вимоги за іпотечним договором та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення зазначених вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.
Вважає, що фактично між сторонами укладено договір факторингу, тоді як ТОВ "АСТА" не є ні Банком ні фінансовою установою, у зв`язку з чим спірні договори є недійсними (а.с.222-234, т.2).
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
       Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2013 року позовну заяву ПАТ «Платинум Банк» задоволено і в рахунок заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Платинум Банк» за договором № 10.840.08.40 від 08 лютого 2008 року в сумі 2 223 176 грн. 39 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 36.6 кв. м., загальною площею 70.9 кв. м., що належить на праві власності ОСОБА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом реалізації з публічних торгів за ціною, яка встановлюється на рівні цін не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підстав оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. 
       На підставі рішення Правління Національного банку України від 10 січня 2017 року № 14- рш/БТ «Про віднесення ПАТ «Платинум Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 11 січня 2017 року № 85 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Платинум Банк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». 
       Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення ПАТ «Платинум Банк» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 11 січня 2017 року до 10 лютого 2017 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Платинум Банк», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Ірклієнку Юрію Петровичу на один місяць з 11 січня 2017 року до 10 лютого 2017 року включно.
       04 січня 2018 року позивач отримав від ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «АСТА» м. Дніпро спільний лист № 10/10736-1 від 26 грудня 2017 року, яким останні юридичні особи повідомляли його про те, що 26 грудня 2017 року між ними було укладено Договір № 15К про відступлення (купівлі-продажу) прав, Договір № 15і про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, за якими ПАТ «Платинум банк» 26 грудня 2017 року відступив ТОВ «АСТА» права вимоги за договорами: 
       -договір № 10.840.08.40 від 08 лютого 2008 року, угода № 1 від 23 березня 2009 року до кредитного договору № 10.840.08.40 від 08 лютого 2008 року; 
       -договір поруки № 10.840.08.40.1 від 08 лютого 2008 року і договір № 10.840.08.40.1 від 08 лютого 2008 року. 
       Цим же листом його було проінформовано про те, що його новим кредитором є ТОВ «АСТА» м. Дніпро, код ЄДРПОУ 32281016. 
       В цей же день, 04 січня 2018 року, позивачу з ВЕБ-сайтів Товарної біржі «ІННЕКС», ПАТ «Платинум Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб стало відомо про те, що ПАТ «Платинум Банк» 30 листопада 2017 року шляхом проведення електронних торгів уклав з переможцем цих торгів ТОВ «Аста» м. Дніпро: договір № 15 К від 26 грудня 2017 року про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги до позивача суми заборгованості в розмірі 247 418. 10 доларів США за кредитним договором № 10.840.08.40 від 08 лютого 2008 року, договір № 15і від 26 грудня 2017 року про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за іпотечним договором № 10.840.08.40.1 від 08 лютого 2008 року на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 36.6 кв. м., загальною площею 70.9 кв. м., що належить на праві власності ОСОБА_1 .
       Крім того, з веб-сайтів Товарної біржи «ІННЕКС», ПАТ «Платинум Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб позивачу стало відомо, що під час проведення електронних торгів було складено протокол електронних торгів № UА-ЕА-2017-11-16-00004-b від 30 листопада 2017 року. Згідно з вказаним протоколом переможцем електронних торгів було визначено ТОВ «Аста» м. Дніпро.
       Ухвалюючи рішення в частині відмови у задоволенні вимог про визнання недійсними договорів про відступлення прав вимоги за кредитним договором та про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
       Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
       Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
       Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду а також: усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
       За ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, істотними умовами кредитного договору, відповідно до закону, є умови про предмет договору, строк його дії, розмір процентів, умови видачі кредиту.
       Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом.
       Згідно ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
       За положенням ст.ст. 12, 33 Закону України «Про іпотеку», в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
       Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
       За змістом статті 1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
       Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема договір цесії, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором. 
       Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
       Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. 
       Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 
       Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. 
       До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).
       Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       Встановлено, що за результатами електронних торгів від 26 грудня 2017 року між ПАТ «Платинум банк» та ТОВ «АСТА», як новим кредитором, укладено Договір № 15К про відступлення (купівлі-продажу) прав, Договір № 15і про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до п. 1.1 якого сторони погодилися, що за своєю правовою природою даний Договір є правочином з передання Банком шляхом продажу прав вимоги, визначених у даному Договорі, новому кредитору (відступлення права вимоги).
       Відповідно до п. 1.2 Договорів Сторони цим визнають, що жодне з положень цього Договору, а також будь-які платежі, які здійснюватимуться на виконання цього Договору, не вважаються та не можуть вважатися фінансуванням Банку новим Кредитором.
       Згідно п. 1.3 Договорів Сторони цим безвідклично відмовляються від будь-яких своїх претензій, які можуть виникнути у майбутньому, стосовно правової природи цього Договору (а.с.16,19, т.1)
       Відповідно до п. 4.1 Договору № 15К сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за Основним договором, відповідно до цього Договору Новий кредитор сплачує Банку грошові кошти у сумі 607 108 грн.
       Ціна договору сплачується Новим кредитором Банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим Договором, відповідно до пункту 6.5. цього Договору, на підставі протоколу, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став Новий кредитор (а.с.17, т.1).
       Відповідно до п. 4.1 Договору № 15і сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за Основним договором, відповідно до цього Договору Новий кредитор сплачує Банку грошові кошти у сумі 607 108 грн, у відповідності до умов Договору № 15К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 26 грудня 2017 року та протоколу електронних торгів № UА-ЕА-2017-11-16-000094-b сформований 30 листопада 2017 року (а.с.20, т.1).
       Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що при укладенні спірних договорів сторони керувалися положеннями статей 512, 513, 514 ЦК України та зазначений договір є договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, що зумовлює відсутність передбачених статтями 203, 215 ЦК України підстав для визнання цього договору недійсним.         
       Колегія суддів не може погодитись з доводами позивача, що фактично між сторонами укладено договір факторингу, тоді як ТОВ "АСТА" не є ні Банком ні фінансовою установою, у зв`язку з чим спірні договори є недійсними, з огляду на наступне. 
       Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не містить жодного обмеження стосовно продажу активів банку у вигляді прав вимог до боржників саме фінансовим установам, або іншим банкам.
       Відповідно до п. 2-1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відкриті торги - це спосіб продажу майна (активів), за якого переможцем (покупцем) стає учасник, що відповідає конкурсним умовам, запропонував за майно (активи) найвищу ціну та взяв на себе виконання конкурсних зобов`язань, а для об`єктів цивільних прав, обмежених в обороті, - також може мати зазначене майно у власності чи на підставі іншого речового права та має відповідні ліцензії і дозволи.
       Таким чином, спосіб продажу спірного майна відповідає пункту 5.11 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, яке затверджено рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 березня 2016 року №388.
       Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
       Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
       Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.
       Таким чином, ознаками договору факторингу є: 1) фактор (новий кредитор) надає послуги по фінансуванню діяльності клієнта (первісний кредитор) шляхом надання в його розпорядження коштів; 2) такі послуги надаються за винагороду у вигляді здійснення клієнтом (первісний кредитор) відповідної плати послуг фактора (новий кредитор); 3) грошові кошти передаються в рахунок грошової вимоги клієнта (первісного кредитора) до третьої особи (боржника).
       Отже, обов`язковою умовою договору факторингу є оплата, яку має здійснити первісний кредитор (клієнт) новому кредитору (фактору) за надання в його розпорядження коштів під відступлення права вимоги.
       При цьому, таку плату здійснює саме клієнт (первісний кредитор), а не навпаки.
       Встановлено, що після проведення аукціону та визначення ТОВ "АСТА" переможцем, 26 грудня 2017 року між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ "АСТА", як новим кредитором, укладено договір Договір № 15К про відступлення (купівлі-продажу) прав, Договір № 15і про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги. Ціна продажу прав вимоги встановлювалась не сторонами договору, а в результаті проведеного аукціону.
       За умовами договору про відступлення прав вимоги, права кредитора за Основним договором переходять до нового кредитора відповідно до цього Договору у обсязі та на умова які існують на момент відступлення права вимоги. До нового кредитора не переходить право і нарахування процентів за користування Боржниками кредитними коштами та право на здійснені договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржника, що надані Банку відповідно до умов Основного договору.
       Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно вирішена справа, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, є правильним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
       Докази та обставини, на які посилаються заявники в апеляційних скаргах, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
       Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційних скаргах не наведено, тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін.
       Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Що стосується судових витрат понесених апелянтами, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційні скарги залишені без задоволення.
       На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
       Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2020 року, в оскаржуваній частині - залишити без змін. 
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.
       Судді: