УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/31776/19
Провадження № 22-ц/4820/1235/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 вересня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Прокуратури Хмельницької області, Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю органу досудового розслідування, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Прокуратури Хмельницької області, Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 травня 2020 року та апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 9 липня 2020 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної казначейської служби України (далі - Держказначейство), Прокуратури Хмельницької області (далі - Прокуратура), Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області (далі - Управління національної поліції) про відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю органу досудового розслідування.
ОСОБА_1 зазначила, що 4 грудня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 189 КК України (кримінальне провадження №12017240000000245).
В рамках указаного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 травня 2018 року надано дозвіл на проведення обшуку квартири АДРЕСА_1 (далі - квартира), та автомобіля «Тoyota RAV-4» реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі - автомобіль).
5 червня 2018 року під час обшуку квартири було вилучено:
- планшет «Ipad 2 3G Wifi 64 GB» з номерним позначенням НОМЕР_10;
- системний блок в корпусі сірого кольору із повним позначенням «DIAWEST»;
- 4 флеш-накопичувачі з написами «Kingston 8 GB», «Medttronic», «Cilivas», «Transcend USB20 16 GB»;
- файл, в якому міститься 2 аркуші паперу формату А4 із рукописним текстом та один аркуш із друкованим текстом;
- грошові кошти наступним номіналом та серійними номерами:
100 доларів США - НІ05262326А, НІ0522206, НІ05262325А, НІ05262324А, НІ05262323А , НВ97633512К, НЕ75818144С , НІ05222205А, HI05222204А, НІ05257665А, НІ05757664А, HF89858078В, HI05262322А, FF04981607А, LF78401745F, НB21372677F, LI28135699В, LB38736675С, LB38736675С, LB368564358V, LF24864153А, LH41883700С, LL00072678Е, LL00072681Е, LK92990809F, LB55673503К, LS52262643В, LS42910165В, LG62664743К, LF72412046Н, LD69427379L, LB14936506Н;
20 доларів США - GL22976714С;
50 доларів США - МК17906645A, MS11604033А;
500 грн - ВН3574234 , ВЗ2203753, ГК3995530, АА7659651, ЗГ6004226, ВЗ5219578, УГ4352519, СЗ4001805, ЛА7480521, СГ44504825, МВ2385498, УН7536008, АГ6308235, АГ0506299, УГ444868, ПБ1974987, АБ7061702, УН9164548, ЗГ8952572, СХ0233735, ВД7269812, МД3113562, ВИ150978, ЛГ1714217;
200 грн - УД1184798, УП8405189, ЗБ0974829, ЗЗ225397, - які є особистими грошовими коштами позивачки та належать їй на праві приватної власності;
- мобільний телефон «Samsung G1 7070» з сім-картою «Travel SIM».
Під час обшуку автомобіля вилучено складний ніж з коричневою ручкою та коричневим ремінчиком і металевий предмет сріблястого кольору схожий на кастет, а також сам автомобіль, який належить позивачці на праві приватної власності.
Оскільки слідчий не звернувся до суду з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, то таке майно мало бути повернуто їй негайно.
На неодноразові звернення позивачки слідчий відмовив їй у поверненні майна.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 червня 2018 року визнано бездіяльність слідчого Управління національної поліції Лещика В.В. щодо неповернення тимчасово вилученого майна в кримінальному провадженні №1201724000000245.
Не зважаючи на це, слідчий постановою від 5 липня 2018 року залишив її клопотання про повернення майна без задоволення.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 липня 2018 року визнано незаконною бездіяльність слідчого Управління національної поліції Лещика В.В. щодо неповернення тимчасово вилученого майна в кримінальному провадженні №1201724000000245, скасовано постанову слідчого від 5 липня 2018 року про відмову у задоволенні відповідного клопотання та зобов`язано слідчого негайно повернути тимчасово вилучені грошові кошти та автомобіль.
У день постановлення судом цієї ухвали майно було повернуто позивачці.
Внаслідок протиправної бездіяльності органу досудового розслідування позивачці завдано майнової шкоди.
Так, грошові кошти у розмірі 3 220 доларів США, які були вилучені під час обшуку квартири, отримані нею за договором позики від 4 червня 2018 року для відновлення своєї підприємницької діяльності (укладення договору оренди, закупівлі товару). Оскільки позивачка не змогла повернути позику в установлений договором строк, а саме до 4 липня 2018 року, то вона сплатила позикодавцю пеню у розмірі 225 доларів 40 центів США, що еквівалентно 5 459 грн 19 коп.
Також їй завдано моральної шкоди.
Тривалий час позивачка була позбавлена можливості користуватися своїм майном. Вона витратила багато сил, часу та коштів для того, щоб домогтися повернення автомобіля та грошей, їй довелося захищати свої права у суді.
У зв`язку з позбавленням можливості вільно користуватися і розпоряджатися своїм майном протягом 35 днів, позивачка зазнала душевних страждань, змінився спосіб її життя, відсутність автомобіля викликала значний дискомфорт і вимагала від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Через неможливість виконання зобов`язання за договором позики постраждала її репутація, вона не змогла відновити свою підприємницьку діяльність.
Позивачці завдано моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.
За таких обставин ОСОБА_1 просила суд стягнути за рахунок коштів державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, що обліковується у Держказначействі, на її користь 50 000 грн моральної шкоди та 5 459 грн 19 коп. майнової шкоди.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 травня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України через Держказначейство шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 2 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
В решті позову відмовлено.
Суд виходив з того, що внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування ОСОБА_1 більше одного місяця була позбавлена можливості вільно володіти, розпоряджатися та користуватися своїм майном. У зв`язку з цим позивачка зазнала душевних страждань, змінився спосіб її життя, вона вживала додаткових зусиль для організації свого життя та захисту порушених прав. Неправомірною бездіяльністю державного органу Могильниковій О.В. завдано моральної шкоди, розмір якої слід визначити з урахуванням характеру правопорушення, глибини душевних і фізичних страждань потерпілої, вимог розумності та справедливості. Оскільки позивачкою не надано належних і допустимих доказів про те, що вилучені під час обшуку грошові кошти були позичені нею для відновлення підприємницької діяльності, внаслідок чого вона не змогла виконати зобов`язання за договором позики, то в частині вимог про відшкодування майнової шкоди позов не підлягає задоволенню.
Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 9 липня 2020 року стягнуто з Державного бюджету України через Держказначейство шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 162 грн витрат на правничу допомогу.
Ухвалюючи додаткове рішення, суд керувався тим, що ОСОБА_1 понесла витрати на професійну правничу допомогу, надану їй адвокатом Керницькою І.Р., у розмірі 4 500 грн. Оскільки позов задоволено частково, то ці судові витрати мають бути відшкодовані позиваці з державного бюджету пропорційно розміру задоволених вимог. Договір про надання правової допомоги №44 від 5 червня 2018 року був укладений між адвокатом Сторощук (Керницькою) О.В. і ОСОБА_1 для захисту інтересів останньої у кримінальному провадженні (справі про адміністративне правопорушення), внаслідок чого понесені позивачкою витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500 грн не можуть бути відшкодовані їй у рамках цивільної справи.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 .

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 просить скасувати основне і додаткове рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні решти позову та заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, ухвалити нове рішення про відшкодування 48 000 грн моральної шкоди, 5 459 грн 19 коп. майнової шкоди та всіх понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційні скарги ОСОБА_1 мотивовані тим, що внаслідок протиправної бездіяльності органу досудового розслідування позивачка була позбавлена можливості користуватися та розпоряджатися своїм майном, у зв`язку з чим їй завдано моральної та майнової шкоди. Суд першої інстанції не з`ясував усіх обставин справи, не застосував норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову. Також усупереч вимог процесуального закону суд безпідставно зменшив розмір відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційних скарг Прокуратури та Управління національної поліції

В апеляційних скаргах Прокуратура та Управління національної поліції просять скасувати основне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційні скарги Прокуратури та Управління національної поліції мотивовані тим, що в деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння моральної шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка заподіювача шкоди, настання шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вина останнього. На потерпілого покладається обов`язок довести настання шкоди та її розмір, а також протиправність поведінки заподіювача шкоди і причинний зв`язок такої поведінки з заподіяною шкодою. ОСОБА_1 не довела факт спричинення їй рішеннями та бездіяльністю органів досудового розслідування моральної шкоди, внаслідок чого заявлений нею позов є необґрунтованим. Само по собі прийняття судом рішень про визнання неправомірної бездіяльності слідчого не вказує на наявність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності. Суд першої інстанції неправильно витлумачив норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову в частині відшкодування моральної шкоди.
Також Управління національної поліції зазначило в апеляційній скарзі, що ОСОБА_1 не може бути відшкодована моральна шкода в порядку Закону України від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон №266/94-ВР).

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Управління національної поліції подало відзив на апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на додаткове рішення від 9 липня 2020 року, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, вказуючи на його законність та обґрунтованість.
ОСОБА_1 подала відзиви на апеляційні скарги Прокуратури та Управління національної поліції, в яких просить у задоволенні цих апеляційних скарг відмовити, посилаючись на те, що доводи апелянтів не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та нормах чинного законодавства.
Держказначейство та Прокуратура не висловили своєї позиції щодо поданих апеляційних скарг.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

ОСОБА_1 є власником автомобіля.
4 червня 2018 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 уклали договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 позичила останній 3 220 доларів США на строк до 4 липня 2018 року.
Згідно розписки ОСОБА_2 від 12 липня 2018 року ОСОБА_1 повернула їй 3 220 доларів США позики та 225 доларів 40 центів США пені.
Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 травня 2018 року в рамках кримінального провадження №12017240000000245 надано дозвіл на проведення обшуку квартири та автомобіля.
5 червня 2018 року під час обшуку квартири було вилучено грошові кошти наступним номіналом та серійними номерами:
100 доларів США - НІ05262326А, НІ0522206, НІ05262325А , НІ05262324А , НІ05262323А , НВ97633512К , НЕ75818144С , НІ05222205А , HI05222204А, НІ05257665А , НІ05757664А , HF89858078В, HI05262322А, FF04981607А, LF78401745F, НB21372677F, LI28135699В, LB38736675С, LB38736675С, LB368564358V, LF24864153А, LH41883700С, LL00072678Е, LL00072681Е, LK92990809F, LB55673503К, LS52262643В, LS42910165В, LG62664743К, LF72412046Н, LD69427379L, LB14936506Н;
20 доларів США - GL22976714С;
50 доларів США - МК17906645A, MS11604033А;
500 грн - ВН3574234 , ВЗ2203753, ГК3995530, АА7659651, ЗГ6004226, ВЗ5219578, УГ4352519, СЗ4001805, ЛА7480521, СГ44504825, МВ2385498, УН7536008, АГ6308235, АГ0506299, УГ444868, ПБ1974987, АБ7061702, УН9164548, ЗГ8952572, СХ0233735, ВД7269812, МД3113562, ВИ150978, ЛГ1714217;
200 грн - УД1184798, УП8405189, ЗБ0974829, ЗЗ225397.
Того ж дня під час обшуку вилучено автомобіль.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 червня 2018 року визнано бездіяльність слідчого Управління національної поліції Лещика В.В. щодо неповернення тимчасово вилученого майна в кримінальному провадженні №1201724000000245.
Слідчий Лещик В.В. постановою від 5 липня 2018 року залишив клопотання ОСОБА_1 про повернення майна без задоволення.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 липня 2018 року визнано незаконною бездіяльність слідчого Управління національної поліції Лещика В.В. щодо неповернення тимчасово вилученого майна в кримінальному провадженні №1201724000000245, скасовано постанову слідчого від 5 липня 2018 року про відмову у задоволенні відповідного клопотання та зобов`язано слідчого негайно повернути тимчасово вилучені грошові кошти та автомобіль.
12 липня 2018 року вказане майно було повернуто позивачці.

а) щодо вирішення спору по суті заявлених вимог

Застосовані норми права

Частиною 1 статті 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Як передбачено ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Із положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України слідує, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
В силу ч.ч. 1, 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.
Як передбачено ст. 1 Закону №266/94-ВР, відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.
У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.
Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 2 Закону №266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.
За змістом п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону №266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується (повертається) моральна шкода.
Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 4 Закону №266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством (ч. 2 ст. 13 Закону №266/94-ВР).
В силу ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Одними з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).
Із положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України слідує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що в деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний зв`язок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди.
При цьому на потерпілого покладається обов`язок доведення факту неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди.
У випадку завдання громадянинові шкоди внаслідок незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, ця шкода відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб указаних органів.
ОСОБА_1 обґрунтувала свої вимоги про відшкодування майнової шкоди тим, що в результаті неповернення органами досудового розслідування грошових коштів вона прострочила виконання зобов`язання за договором позики та понесла витрати зі сплати позикодавцю ОСОБА_2 пені.
Матеріали справи не містять об`єктивних і достатніх доказів про те, що вилучені 5 червня 2018 року під час обшуку квартири грошові кошти були позичені ОСОБА_1 у ОСОБА_2 , а внаслідок неповернення слідчим цих коштів позивачка порушила зобов`язання за договором позики від 4 червня 2018 року.
Крім того, враховуючи правову природу договору позики, ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 грошові кошти у власність і зобов`язалася повернути останній таку ж суму грошей, а не ті ж самі кошти.
З огляду на викладене, суд першої інстанції правомірно керувався тим, що ОСОБА_1 не довела склад цивільного правопорушення, що є юридичною підставою відповідальності держави перед нею за завдану майнову шкоду, тому її позов у цій частині не підлягає задоволенню.
Посилання ОСОБА_1 на обґрунтованість вимог про відшкодування майнової шкоди суперечать фактичним обставинам справи, не відповідають зібраним доказам і ґрунтуються на припущеннях.
Право на відшкодування моральної шкоди виникає у особи, зокрема, внаслідок неправомірних дій щодо неї або членів її сім`ї, якщо це призвело до фізичних і душевних страждань потерпілого. Власник майна, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди.
У разі вирішення спору судом розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються моральні втрати особи, що призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Також враховуються обставини, що призвели до погіршення або позбавлення можливості реалізації особою своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Встановивши незаконність бездіяльності слідчого Управління національної поліції Лещика В.В. щодо неповернення тимчасово вилученого майна, суд першої інстанції правомірно керувався тим, що ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, право на відшкодування якої виникло в останньої на підставі Закону №266/94-ВР.
Твердження Прокуратури та Управління національної поліції про відсутність у позивачки права на відшкодування моральної шкоди та недоведеність факту завдання їй такої шкоди суперечать зібраним доказам.
Визначаючи розмір моральної шкоди, судом враховано, що внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування позивачка певний час була позбавлена можливості володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, у зв`язку з чим змінився її життєвий уклад, були порушені нормальні життєві зв`язки позивачки, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про присудження з державного бюджету на користь ОСОБА_1 2 000 грн моральної шкоди є обґрунтованим.
Такий висновок не суперечить висновкам, викладеним в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 листопада 2017 року (справа №751/10092/16-ц) та постановах Верховного Суду від 4 липня 2018 року (справи №641/2328/17 і №638/14260/16ц), від 28 січня 2019 року (справа №686/7576/18), від 30 січня 2019 року (справа №199/1478/17), від 12 квітня 2019 року (справа №686/10651/18), від 16 травня 2019 року (справа №686/20079/18).
Доводи апеляційних скарг Прокуратури та Управління національної поліції не спростовують висновку суду першої інстанції.

б) щодо витрат на професійну правничу допомогу

Застосовані норми права

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Із положень ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч.ч. 2, 3, 8 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
В силу ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Розмір гонорару адвоката та порядок його обчислення визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом на підставі укладеного ними договору, при цьому гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними.
Сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу. У разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що 24 січня 2020 року між адвокатом Керницькою І.Р. і ОСОБА_1  укладено договір №5 про надання правової допомоги (а.с. 109), за умовами якого адвокат Керницька І.Р. зобов`язалася надавати останній необхідну правову допомогу в усіх справах, що пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням її порушених, оспорюваних, невизнаних прав та законних інтересів, а ОСОБА_1 зобов`язалася сплатити адвокату гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених цим договором.
Згідно акту №1 приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) до договору про надання правової допомоги №5 від 24 січня 2020 року (а.с. 111) адвокат Керницька І.Р. надала ОСОБА_1 юридичні послуги у виді: аналізу відзивів Прокуратури та Управління національної поліції на позов, підготовки і подання до суду відповіді на ці відзиви, участі у судових засіданнях суду першої інстанції, - на суму 4 500 грн.
ОСОБА_1 оплатила ці послуги, про що свідчить довідка про сплату коштів адвокату №32 від 14 травня 2020 року (а.с. 115).
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, позов ОСОБА_1 задоволено частково, тобто на 3,6% (2000х100:55459,19), а тому позивачці мають бути відшкодовані витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 162 грн (4500х3,6%).
Оскільки ОСОБА_1 не надала договір про надання адвокатом Сторощук (Керницькою) О.В. їй правової допомоги у цивільній справі про відшкодування шкоди, завданої незаконною бездіяльністю органу досудового розслідування, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що понесені позивачкою витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500 грн є необґрунтованими та не можуть бути покладені на державу.
Доводи ОСОБА_1 про неправильність проведеного судом розподілу судових витрат не відповідають процесуальному закону.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Прокуратури Хмельницької області, Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 травня 2020 року та додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 9 липня 2020 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:        О.І. Ярмолюк

       А.В. Купельський

       Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції - Козак О.В.
Доповідач - Ярмолюк О.І.                                                        Категорія 33