ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 р. 	Справа № 520/747/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Сіренко О.І. ,  Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту захисту економіки Національної поліції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.03.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Кухар М.Д., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022,  по справі № 520/747/2020
за позовом             ОСОБА_1  
до            Департаменту захисту економіки Національної поліції України                    
про визнання дій та бездіяльності протиправними, стягнення грошового забезпечення за час затримки розрахунку,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду   з   позовом до Департаменту захисту економіки Національної поліції України, в якому просив суд:
- визнати протиправними дії та бездіяльність Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо невиплати грошового забезпечення в день звільнення 25.01.2019 ОСОБА_1 сум, що належать йому від Департаменту захисту економіки Національної поліції України.
- визнати протиправними дії та бездіяльність Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо невиплати на користь ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненніза період з 25.01.2019 по 08.11.2019.
- стягнути з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні, за період; з 25.01.2019 по 08.11.2019.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.03.2020 року адміністративний позов задоволено.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов залишити без розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на  його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, в апеляційній скарзі скаржник зазначає, що моментом коли позивачу стало відомо про порушення його прав та законних інтересів є момент виплати грошового забезпечення. Вважає, що за своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до структури заробітної плати, а тому на нього не розповсюджуєються норми ст. 233 КЗпП України, де право на звернення до суду з позовом є необмеженим.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що з 07.11.2015 наказом голови Національної поліції України № 170 о/с від 11.11.2015 ОСОБА_1 (далі-Позивач) було прийнято на службу в управління захисту економіки в Харківській області ДЗЕ Національної поліції України (далі - УЗЕ в Харківській області ДЗЕ НП України) на посаду оперуповноваженого відділу, та було присвоєно спеціальне звання «старший лейтенант поліції».
В подальшому позивач проходив службу на різних посадах УЗЕ в Харківській області ДЗЕ НП України (наказ від 21.03.2017 № 111 о/с, наказ від 17.07.2017 N 169 о/с ).
Наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України (далі - ДЗЕ НП України) від 17.01.2019 N 13 о/с позивача було звільнено з посади оперуповноваженого відділу N 5 (м. Лозова) УЗЕ в Харківській області ДЗЕ НП України за п. 7 (за власним бажанням) ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію» з 25.01.2019.
З метою з`ясування нарахувань та виплат, які передбачені Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 «Про затвердження порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799 під час проходження служби в УЗЕ в Харківській області ДЗЕ Національної поліції України, позивачем направлено запит до ДЗЕ Національної поліції України щодо надання інформації про грошове забезпечення, яке він отримував щомісяця за весь час проходження служби в УЗЕ в Харківській області ДЗЕ НП України.
12.09.2019 між позивачем та адвокатом ОСОБА_2 укладено договір про надання правової допомоги.
При досліджені розрахункових листів наданих Департаментом захисту економіки НП України листом від 19.09.2019 № 132 вбачається відсутність нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення - надбавки за службу в умовах режимних обмежень за період проходження служби в УЗЕ в Харківській області ДЗЕ НП України.
З метою досудового врегулювання та поновлення порушених трудових прав позивача, адвокатом Полторапавловим М.Г. направлено клопотання до ДЗЕ НП України від 22.10.2019 щодо підготування та видання наказу, згідно якого здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення - надбавку за службу в умовах режимних обмежень за період проходження служби в УЗЕ в Харківській області ДЗЕ НП України, нарахування та виплати на користь ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 25.01.2019 по час здійснення виплати.
08.11.2019 на зарплатну картку Приват Банк відкриту на ім`я Позивача надійшло 300 грн. 35 коп. від Департаменту захисту економіки Національної поліції України, де в призначенні платежу було зазначено: Заробітна плата.
13.11.2019 адвокатом Полторапавловим М.Г. на адресу ДЗЕ НП України направлено адвокатський запит з проханням надати наступні документі, а саме:
- надати завірені належним чином копії документів щодо нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 у розмірі 300.35 грн.;
- надати завірені належним чином копії документів, що стали підставою для нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 звільненому 25.01.2019 з посади оперуповноваженого міжрайонного відділу № 5 (м. Лозова) УЗЕ в Харківській області ДЗЕ НП України;
- надати завірені належним чином копії документів, які унеможливлювали здійснення нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 в день звільнення 25.01.2019;
Листом від 19.11.2019 за № 182аз ДЗЕ НП України повідомив наступне, а саме:
"Згідно Вашого клопотання від 22 жовтня 2019 року б/н щодо виплати грошового забезпечення (надбавку за службу в режимних обмежень) було переглянуто грошове забезпечення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 та донараховано надбавку за службу в режимних обмежень за період 13 грудня по 31 грудня 2018 року, встановлену наказом від 20 грудня 2018 № 330 о/с на період з 13 грудня 2018 по 25 січня 2019 року."
Позивач, вважаючи вищевказані дії протиправними, звернувся з адміністративним позовом до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що не вбачається будь-яких обставин, що з незалежних від відповідача причин унеможливили своєчасну виплату надбавки позивачу під час звільнення та неможливості відповідача протистояти таким обставинам. 
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України,  власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
За статтею 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Згідно зі статтею 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Відповідно до правової позиції, наведеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП і статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.
Верховний Суд зазначає, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
Так, предметом даного адміністративного спору є стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, що не входить до структури заробітної плати.
Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення – в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
За змістом частини другої статті 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
У Рішенні від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012 Конституційний Суд України роз`яснив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.
Разом із тим Верховний Суд акцентує увагу, що спірні відносини пов`язані зі звільненням з публічної служби, тому під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України, як норм спеціального процесуального закону.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 815/2681/17.
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин апеляційний суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду.
За правилами частини першої статті 122 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
З аналізу зазначених положень процесуального закону слідує, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 цього Кодексу).
У даній категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.
Письмові докази свідчать, що що розрахунок з позивачем при звільненні проведено 30.01.2019, що підтверджується його розрахунковим листом за січень 2019 року, з якого вбачається, що грошове забезпечення перераховане йому на картковий рахунок саме 30.01.2019.
Разом із тим, із зазначеним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду через систему "Електронний суд" 13.01.2020, яка зареєстрована Харківським окружним адміністративним судом 20.01.2020, тобто фактично через рік відколи отримав належні йому при звільненні кошти.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, про необхідність залишення позову без розгляду. При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що позивачем не наведнені підстави для висновку про наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від волі позивача, обставин, які б зумовили поважність пропуску встановленого процесуальним законом строку звернення до суду у цій категорії спорів.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Згідно із частиною першою статті 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Пунктом 8 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами 3 та 4 статті 123 цього Кодексу.
Частинами 3 та 4 статті 123 КАС України передбачено, що якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
За таких обставин, колегія суддів доходить до висновку, що суд першої інстанції,  задовольняючи позовні вимоги, наведених вище обставин не врахував та не дав їм належної оцінки, що є безсумнівною підставою для скасування оскаржуваного рішення суду та прийняття  постанови про залишення позовних вимог без розгляду.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту захисту економіки Національної поліції України - задовольнити.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 23.03.2020 по справі № 520/747/2020 - скасувати.
Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України про визнання дій та бездіяльності протиправними, стягнення грошового забезпечення за час затримки розрахунку залишити без рогляду. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.А. Калиновський 	
Судді	   	О.І. Сіренко    З.О. Кононенко