ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2333/20 Справа № 212/2797/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг
справа № 212/2797/18 
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді: Барильської А.П.,
суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,
секретар судового засідання: Голуб О.О.
сторони:
позивач:  ОСОБА_1 
відповідачі:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 31 жовтня 2019 року, яке ухвалено суддею Пустовітом О.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 08 листопада 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2018 року  2017 року ОСОБА_1  звернувся з позовом до  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4  з позовом про визнання договору купівлі-продажу удаваним в частині покупця, змішаного договору з елементами позики та іпотеки частково недійсним, договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності. 
В обґрунтування позову зазначено, що маючи бажання поліпшити житлові умови, у 2011 році позивач вирішив придбати житловий будинок, розташований в Покровському районі м. Кривого Рогу. З цією метою він звернувся за допомогою до особи, що здійснювала ріелторські послуги в м. Кривому Розі, яка повідомила позивача про те, що на продаж було виставлено житловий будинок з господарчими побудовами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Ознайомившись з пропозицією, він вирішив придбати вказаний будинок на запропонованих умовах.
15 червня 2011 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н.І. було посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 3798 договір купівлі-продажу житлового будинку з господарчими побудовами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , розташовані на земельній ділянці, розміром 0,0685 га, кадастровий номер – 12110000:04:159:0011, в якому покупцем була зазначена відповідач ОСОБА_2 . 
Оспорюваний договір фактично був спрямований на набуття позивачем за його особисті кошти права власності на вищевказаний житловий будинок, а відповідача ОСОБА_2 покупцем за договором купівлі-продажу від 15.06.2011 року було зазначено формально. 
На момент укладення договору купівлі-продажу від 15.06.2011 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 склалися дружні відносини та була домовленість про те, що ОСОБА_2 не матиме ніяких майнових прав на даний будинок, хоча право власності буде зареєстроване за нею. До того ж вони домовилися, що за виникнення певних обставин в будь-який момент зазначений житловий будинок буде переоформлено на його ім`я, а відповідач ОСОБА_2 не буде проти цього заперечувати.
Фактично покупцем вказаного будинку за даним договором був позивач, бо ініціював купівлю вказаного будинку, звертався за послугами ріелтора, домовлявся з продавцями про всі істотні умови договору, в тому числі, про дату його укладання та вартість будинку.
Так, спірний будинок вартістю 60 760 грн. був придбаний позивачем виключно за рахунок його особистих коштів, більшу частину з яких він отримав в результаті успішної підприємницької діяльності, а іншу частину грошових коштів, необхідних для купівлі спірного будинку, йому довелося позичати у його знайомого. Позивач за рахунок власних коштів здійснив повний розрахунок з продавцями спірного будинку, чим фактично виконав обов`язки покупця за вищезазначеним договором купівлі-продажу.
Підставою для укладення такого договору купівлі-продажу та оформлення права власності на будинок на відповідача ОСОБА_2 було те, що на попередньо узгоджену з продавцями будинку дату укладання договору у нього був відсутній паспорт громадянина України, який на той момент знаходився за межами Дніпропетровської області і не було можливості вчасно доставити його до м. Кривий Ріг. Крім того, узгодити з продавцями будинку іншу дату оформлення договору не вдалося через їх бажання якнайшвидше оформити угоду, та він мав об`єктивні причини побоюватись втратити можливість купити вказаний будинок через наявність інших покупців.
А тому, з огляду на довірливі відносини, які існували у нього з відповідачем ОСОБА_2 , покупцем за договором купівлі-продажу спірного будинку формально виступила відповідач ОСОБА_2 , яка запевняла позивача, що вона розуміє, що будинок купується за його особисті кошти, і він є дійсним власником даного будинку та за першою ж його вимогою вона переоформить право власності на нього. До того ж, ОСОБА_2 не мала взагалі реальної можливості придбати вказаний будинок за власні кошти з огляду на те, що вона ніде не працювала, не мала ніякого заробітку та грошових заощаджень.
В подальшому, так як між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 продовжували існувати дружні та довірливі відносини, та в зв`язку з браком у нього вільного часу через ведення підприємницької діяльності, він довірив відповідачу ОСОБА_2 займатися оформленням інших документів, необхідних для безперешкодного користування спірним житловим будинком, в тому числі – документів на земельну ділянку, на якій розташовано спірний будинок, введення в експлуатацію житлового будинку. Також ним за власні кошти було придбано будівельні матеріали, меблі, техніка, елементи декору для даного житлового будинку та проведено необхідні ремонтні у будинку.
Однак, на початку листопада 2017 року у нього дещо погіршились відносини з відповідачем ОСОБА_2 та він вирішив зареєструвати право власності на вказаний будинок на своє ім`я, в зв`язку з чим звернувся до останньої з проханням переоформити правовстановлюючі документи на нього.
Однак, відповідач ОСОБА_2 повідомила, що вона 18.01.2016 року уклала зі ОСОБА_3 змішаний договір позики та іпотеки, згідно якого передала останній в іпотеку: житловий будинок К-2, житловою площею 136,5 кв.м., загальною площею 236,8 кв.м., гараж И, за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0685 га, кадастровий номер 1211000000:04:159:0011, цільове призначення – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), склад угідь: під житловою забудовою одно- та двоповерховою - 0,0617 га, рілля – 0,0068 га, за адресою: АДРЕСА_1 .
У подальшому, в зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 своїх зобов`язань за договором, 20.04.2017 року ОСОБА_3 , як іпотекодержатель, здійснила відчуження даних об`єктів нерухомості на користь ОСОБА_4 , уклавши з нею договір купівлі-продажу.
Таким чином, відповідач ОСОБА_2 повідомила про неможливість виконання свого зобов`язання за домовленістю, яка існувала між ними, щодо переоформлення права власності на спірне майно на позивача. Вказані дії відповідачів призвели до порушення його прав та охоронюваних законом інтересів, у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду, оскільки мирним шляхом вирішити даний спір неможливо.
На підставі наведеного вище, уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд визнати договір купівлі-продажу житлового будинку з господарчими побудовами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , розташовані на земельній ділянці, розміром 0,0685 га, кадастровий номер – 12110000:04:159:0011,  посвідчений 15.06.2011 приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Пахомовою Н.І., зареєстрований в реєстрі за №3798, частково недійсним, а саме - удаваним в частині покупця, з моменту його укладення, визнавши ОСОБА_1 покупцем за цим договором та перевівши на нього всі права та обов`язки покупця за даним договором. 
Визнати недійсними п.п.5-24 змішаного договору позики та іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Пахомовою Н.І. 18.01.2016, який укладено між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , згідно якого ОСОБА_2 передала ОСОБА_3 в іпотеку: житловий будинок К-2, житловою площею 136,5 кв.м., загальною площею 236,8 кв.м., гараж И, за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0685 га, кадастровий номер 1211000000:04:159:0011, цільове призначення – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), склад угідь: під житловою забудовою одно- та двоповерховою - 0,0617 га, рілля – 0,0068 га, за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку К-2, житловою площею 136,5 кв.м., загальною площею 236,8 кв.м., гараж И, за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0685 га, кадастровий номер 1211000000:04:159:0011, цільове призначення – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), склад угідь: під житловою забудовою одно- та двоповерховою - 0,0617 га, рілля – 0,0068 га, за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений 20.04.2017 приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Пахомовою Н.І.
Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності  на житловий будинок К-2, житловою площею 136,5 кв.м., загальною площею 236,8 кв.м., гараж И, за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0685 га, кадастровий номер 1211000000:04:159:0011, цільове призначення – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), склад угідь: під житловою забудовою одно- та двоповерховою - 0,0617 га, рілля – 0,0068 га, за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 31 жовтня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи.
Апелянт зауважує на тому, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ним пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом.
При цьому позивач посилається на те, що 15 червня 2011 року між сторонами було вчинено прихований правочин, який мав на меті виникнення інших правових наслідків ніж ті, які афішувалися фактом його вчинення. Спірний будинок був придбаний та реконструйований за кошти позивача, в той час як відповідач ОСОБА_2 не мала матеріальної можливості придбати будинок, тому позивач має право вимагати повернення придбаного ним майна.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався. 
Від позивача ОСОБА_1 09.09.2020 року, в день розгляду судом апеляційної інстанції даної справи, надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням представника позивача на стаціонарному лікуванні, яке колегією суддів залишено без задоволення, оскільки до поданої позивачем заяви не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що його представник перебуває на стаціонарному лікуванні.
 В той же час колегія суддів звертає увагу на те, що за положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 Цивільного процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Колегія суддів наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, що передбачено статтею 223 Цивільного процесуального кодексу України.
Ураховуючи неодноразові відкладення судових засідань та з метою дотримання розумних строків розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача та його представника.
Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_2 , яка підтримала доводи апеляційної скарги та не заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача, відповідача ОСОБА_4 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу житлового будинку з господарчими побудовами, який був посвідчений 15 червня 2011 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н.І., реєстр № 3798, відповідач ОСОБА_2 придбала житловий будинок з господарчими побудовами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці, розміром 0,0685 га, кадастровий номер – 12110000:04:159:0011 (том 1 а.с.9-12). 
29 травня 2013 року відповідач ОСОБА_2 отримала свідоцтво на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору (присадибна ділянка), площею 0,0685 га (том 1 а.с.16)
23 серпня 2013 року відповідачем ОСОБА_2 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області було подано повідомлення ДП 062132350885 про початок виконання будівельних робіт за адресою АДРЕСА_1 (том 1 а.с.21-22).
10 жовтня 2013 року відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано декларацію про готовність обєкта експлуаьтації, а саме: житловиого будинку К-2, житловою площею 136,5 кв.м., загальною площею 236,8 кв.м., гараж И, за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а.с.23-34)
25 жовтня 2013 року відповідач ОСОБА_2 отримала свідоцтво на право власності на житловий будинок з господарськими будівлями будинку К-2, житловою площею 136,5 кв.м., загальною площею 236,8 кв.м., гараж И, за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а.с.18).
Згідно змішаного договору з елементами позики та іпотеки, посвідченого 18 січня 2016 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Пахомовою Н.І., позикодавець ОСОБА_3 передала у власність, а позичальник ОСОБА_2 прийняла у власність суму грошей в розмірі 380328 грн., що за курсом НБУ станом на 18.01.2016 року складає 15600 доларів США, терміном повернення не пізніше 18.02.2016 року, з урахуванням інфляції на момент розрахунку. У випадку несвоєчасного повернення суми боргу Позичальник зобов`язується виплатити позикодавцю пеню у розмірі 1% від фактичної суми боргу за кожний день прострочки, але не більше ніж за 90 днів. 
При цьому ОСОБА_2 для забезпечення своєчасного виконання передала ОСОБА_3 в іпотеку житловий будинок К-2, житловою площею 136,5 кв.м., загальною площею 236,8 кв.м., гараж И, за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0685 га, кадастровий номер 1211000000:04:159:0011, цільове призначення – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), склад угідь: під житловою забудовою одно- та двоповерховою - 0,0617 га, рілля – 0,0068 га, за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а.с.35-38).
Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 20.04.2017 приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Пахомовою Н.І., ОСОБА_4 придбала у ОСОБА_3 житловий будинок К-2, житловою площею 136,5 кв.м., загальною площею 236,8 кв.м., гараж И, за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0685 га, кадастровий номер 1211000000:04:159:0011, цільове призначення – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), склад угідь: під житловою забудовою одно- та двоповерховою - 0,0617 га, рілля – 0,0068 га, за адресою: АДРЕСА_1 .
Звертаючись до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу удаваним в частині покупця, визнання змішаного договору з елементами позики та іпотеки частково недійсним, договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності позивач посилався на те, що договір купівлі-продажу спірного будинку, який укладено ОСОБА_2 15.06.2011 року є удаваним в частині покупня, оскільки фактично покупцем будинку АДРЕСА_1 Різі за договором купівлі-продажу був він, бо ініціював купівлю вказаного будинку, звертався за послугами ріелтора, домовлявся з продавцями про всі істотні умови договору, в тому числі, про дату його укладання та вартість будинку, сплатив свої кошти за його придбання та здійснив перебудову будинку власник коштом. 
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив як з їх недоведеності так і з підстав пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача через їх недоведеність, однак вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції як підставу для відмови в задоволенні позову пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом, з огляду на наступне.
За положеннями статей 626-628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), покупець приймає або зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Вирішуючи спір про визнання угоди недійсною, суд має з`ясувати наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.
Статтею 217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідків недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був вчинений без включення до нього недійсної частини.
Правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі, відповідно до статті 217 ЦК України, суд може визнати недійсною частину правочину, з`ясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним.
Якщо при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним із підстав, що насправді покупцем є інша особа, суд встановить, що фактично майно було придбано за кошти іншої особи і для неї та що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає, вказаний договір визнається недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір.
Відповідно до статті 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.
Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд, на підставі статті 235 ЦК України, має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним.
Для визнання правочину удаваним необхідно мати на увазі, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди, наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо, оскільки удаваний правочин може бути вчинений як без будь-яких протиправних намірів, так і з метою приховування іншого незаконного правочину, при цьому будь-якого обмеження щодо наявності умислу в усіх сторін такого правочину законом не встановлено. Такий умисел може бути завуальований лише однією стороною, про що інша сторона може не знати, як і навпаки.
При цьому, удаваним може бути не весь правочин, але лише в частині когось з його учасників, якщо буде встановлено що інший учасник за змістом договору домовлявся про істотні умови договору, про її ціну, сплатив за власні кошти її покупну ціну, придбав майно для себе та наступні дії сторін свідчать про прийняття виконання договору іншою стороною.
Такі висновки застосування норм матеріального права, а саме статті 235 ЦК України, є сталими, та викладені в Постанові Верховного Суду від 29.01.2020 року, справа № 711/2892/19, провадження 61-17989св19, Постанові Верховного Суду від 22.04.2020 року справа № 204/1764/17, провадження № 61-36809св18, Постанові Верховного Суду від 20.07.2020 року, справа № 127/5943/17, провадження № 61-1151св20. 
Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним в частині покупця, має довести: 1) факт укладення правочину що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.
Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.
Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Натомість, звертаючись до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу удаваним в частині покупця, позивачем, відповідно до вимог ст.ст. 12,81 ЦПК України, не доведено удаваність вчиненого правочину в частині покупця за договором купівлі-продажу житлового будинку з житловими побудовами та не доведено факту придбання та реконструювання спірного будинку за його власні кошти.
Натомість, як вбачається із матеріалів справи, факт придбання та реконструювання спірного будинку відповідачем ОСОБА_2 підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку з господарчими побудовами, який був посвідчений 15 червня 2011 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н.І., реєстр № 3798, отриманням 29 травня 2013 року відповідачем ОСОБА_2 свідоцтво на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору (присадибна ділянка), площею 0,0685 га, поданням 23 серпня 2013 року відповідачем ОСОБА_2 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області було повідомлення ДП 062132350885 про початок виконання будівельних робіт за адресою АДРЕСА_1 , реєстрацією 10 жовтня 2013 року відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано декларації про готовність об`єкта експлуаьтації, а саме: житловиого будинку К-2, житловою площею 136,5 кв.м., загальною площею 236,8 кв.м., гараж И, за адресою: АДРЕСА_1 та отриманням 25 жовтня 2013 року відповідачем ОСОБА_2 свідоцтва на право власності на житловий будинок з господарськими будівлями будинку К-2, житловою площею 136,5 кв.м., загальною площею 236,8 кв.м., гараж И, за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі наведеного вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем позовних вимог в частині визнання договору купівлі-продажу житлового будинку з житловими побудовами від 15.06.2011 року удаваним в частині покупця та відсутність правових підстав для задоволення вказаних позовних вимог, та позовних вимог про визнання змішаного договору з елементами позики та іпотеки частково недійсним та договору купівлі-продажу від 20.04.2017 року недійсним та визнання права власності, як таких, що є похідними від позовної вимоги про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку з житловими побудовами від 15.06.2011 року удаваним, тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає залишенню без змін.
При цьому колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги позивача про те, що 15 червня 2011 року між сторонами було вчинено прихований правочин, який мав на меті виникнення інших правових наслідків ніж ті, які афішувалися фактом його вчинення, оскільки, відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, позивачем по справі не надано доказів на підтвердження того, що оспорюваний договір купівлі-продажу від 15 червня 2011 року був прихований та не доведено його удаваності в частині покупця. 
Також колегією суддів не приймаються доводи апеляційної скарги позивача про те, що спірний будинок був придбаний та реконструйований за кошти позивача, в той час як відповідач ОСОБА_2 не мала матеріальної можливості придбати будинок, оскільки, відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, позивачем по справі не надано доказів на підтвердження того, що спірний будинок був придбаний та реконструйований за кошти, що належать позивачу та не доведено відсутність у відповідача ОСОБА_2 грошових коштів на придбання та реконструювання спірного будинку.
В той час, як матеріалами справи встановлено, що саме відповідач ОСОБА_2 , відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку з господарчими побудовами, який був посвідчений 15 червня 2011 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н.І., реєстр № 3798, придбала спірний будинок.
Також матеріалами справи встановлено, що саме відповідач реконструювала спірний будинок, а саме: отримала 29 травня 2013 року свідоцтво на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору (присадибна ділянка), площею 0,0685 га, подала 23 серпня 2013 року до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області повідомлення ДП 062132350885 про початок виконання будівельних робіт за адресою АДРЕСА_1 , зареєструвала 10 жовтня 2013 року декларацію про готовність об`єкта експлуатації, а саме: житлового будинку К-2, житловою площею 136,5 кв.м., загальною площею 236,8 кв.м., гараж И, за адресою: АДРЕСА_1 та отримала 25 жовтня 2013 року свідоцтво на право власності на житловий будинок з господарськими будівлями будинку К-2, житловою площею 136,5 кв.м., загальною площею 236,8 кв.м., гараж И, за адресою: АДРЕСА_1 .
При цьому колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини рішення суду пропуск строку позовної давності як підставу відмови в задоволенні позовних вимог позивача, з огляду на наступне.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно встановив, відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки правових підстав для визнання договору купівлі-продажу удаваним в частині покупця, змішаного договору з елементами позики та іпотеки частково недійсним, договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності не має, при цьому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача і з підстав пропуску позивачем строку позовної давності зі зверненням з даним позовом.
Проте виходячи зі зміту вимог статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.
Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц та Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц.
Таким чином, встановивши відсутність порушення прав позивача, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про можливість відмовити у задоволенні позову, в тому числі і у зв`язку зі спливом позовної давності.
У зв`язку із цим, посилання на цю підставу слід виключити з мотивувальної частини оскаржуваного рішення.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що визнання в даному випадку відповідачем ОСОБА_2 позову ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, не являється правовою підставою для задоволення позовних вимог позивача, оскільки, за правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення про задоволення позову за наявності для того законних підстав. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В даному випадку, визнання відповідачем ОСОБА_2 позову в суді апеляційної інстанції суперечить вимогам закону, оскільки порушує права відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, за результатами розгляду апеляційної скарги, має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ч. 1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п. 2 ст. 376 ЦПК України, неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
За таких обставин, оскільки висновки суду першої інстанції щодо застосування позовної давності в даному спорі суперечать нормам матеріального права, тобто судом першої інстанції застосовано закон, який не підлягав застосуванню, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду зміні із виключенням з оскаржуваного рішення суду першої інстанції посилання на пропуск строку позовної давності, як на підставу відмови у задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 375, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 31 жовтня 2019 року змінити. 
Виключити з мотивувальної частини рішення суду пропуск строку позовної давності як підставу відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Пахомова Наталія Іванівна, про визнання договору купівлі-продажу удаваним в частині покупця, змішаного договору з елементами позики та іпотеки частково недійсним, договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 10 вересня 2020 року. 

Головуючий:        
                                       
Судді: