УХВАЛА
 
24 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 742/3692/19
провадження № 51-2208 ск 19
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі – Суд) у складі: 
головуючої              ОСОБА_1 ,
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши матеріали провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 листопада 2019 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 17 березня 2020 року,
в с т а н о в и л а:
Засуджений звернувся з касаційною скаргою, в якій порушує питання про перевірку в касаційному порядку вказаних рішень.
Ухвалою Суду від 8 травня 2020 року касаційну скаргу засудженого було залишено без руху через її невідповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) і встановлено строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали. У рішенні Суду також було зазначено у чому саме полягали допущені недоліки скарги та роз`яснено, що в разі невиконання вимог згаданої норми права в установлений строк, касаційна скарга повертається особі, яка її подала.
У межах наданого строку ОСОБА_4 повторно звернувся до суду касаційної інстанції. Проте приписів ст. 427 КПК знову не дотримано, допущених недоліків не усунуто. 
Виходячи з положень ст. 129 Конституції України насамперед забезпечується право на апеляційне оскарження судового рішення, а право на касаційне оскарження – у визначених законом випадках та порядку.
Наведені законодавчі положення залишено поза увагою. 
Зокрема, у новій скарзі засуджений не погоджується з призначеним йому не в максимальних межах санкцій статті кримінального закону покарання, яке вважає надмірно суворим. Однак при цьому скаржник не викладає обґрунтування саме явної несправедливості заходу примусу, як це встановлено ст. 414 КПК з огляду на статті 50, 65 Кримінального кодексу України, зважаючи також на обсяг суспільно небезпечних дій й на дані про особу винного, котрі в силу закону підлягають обов`язковому врахуванню. 
Крім того, засудженим знову не наведено аргументів, які би свідчили про допущення судом апеляційної інстанції таких порушень норм права, що тягнуть за собою обов`язкову зміну на підставі п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК оспорюваної ухвали.
Недотримання вимог ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
За таких обставин колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід повернути потерпілим на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 вказаного Кодексу.
Враховуючи викладене, керуючись ч. 3 ст. 429 КПК, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 листопада 2019 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 17 березня 2020 року разом з усіма доданими до неї матеріалами повернути особам, які її подали.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                                  ОСОБА_3