П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/832/20 
     Головуючий у 1-й інстанції:  Польовий О.Л. 
                Суддя-доповідач:  Моніч Б.С. 

03 липня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Моніча Б.С. 
суддів:  Капустинського М.М.  Сапальової Т.В. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби  на  ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду  від  13 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби про  визнання протиправним та скасування наказу, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Тернопільської митниці ДФС, в якому просила визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 28.10.2019 №552-о "Про відкриття дисциплінарного провадження".
Разом з позовом, 12 лютого 2020 року ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила заборонити Тернопільській митниці ДФС приймати накази щодо притягнення її до дисциплінарної відповідальності до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.
В обґрунтування заяви, позивачка зазначила, що відповідач упереджено та безпідставно намагається притягнути її до дисциплінарної відповідальності. У разі діючих дисциплінарних стягнень (навіть накладених необґрунтовано, що в подальшому може встановити суд) позивачка буде перебувати у гіршому становищі в порівнянні з іншими державними службовцями при заміщенні вакантних посад у Галицькій митниці Держмитслужби, яка є правонаступником Тернопільської ДФС. 

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року заяву про забезпечення позову задоволено.
Заборонено Тернопільській митниці ДФС приймати накази про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у дисциплінарному провадженні, відкритому на підставі наказу Тернопільської митниці ДФС від 28.10.2019 №552-о "Про відкриття дисциплінарного провадження", до набрання законної сили судовим рішенням у справі №560/832/20.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судом встановлено, що Наказом від 28.10.2019 №552-о "Про відкриття дисциплінарного провадження" на підставі доручення від 24.10.2019 №2-д до доповідної записки від 21.10.2019 №29/19-70-00 відкрите дисциплінарне провадження щодо ОСОБА_1 .
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 №1200 "Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України", постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 №858 "Про утворення територіальних органів Державної митної служби", наказу Державної фіскальної служби від 25.11.2019 №30-рг, наказу Тернопільської митниці ДФС від 27.11.2019 №175 "Про реорганізацію Тернопільської митниці ДФС" Тернопільська митниця ДФС реорганізовується шляхом приєднання до Галицької митниці Держмитслужби та в результаті реорганізації буде припинена юридична особа - Тернопільська митниця ДФС.
27.12.2019 головний державний інспектор відділу митного оформлення №2 митного посту "Тернопіль-центральний" Тернопільської митниці ДФС Бойцун Ірина ОСОБА_2 попереджена про наступне вивільнення із займаної посади відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 закону України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу".
Наказом Тернопільської митниці ДФС від 19.09.2019 №491-о "Про оголошення догани позивачка притягнута до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, який рішенням від 29.01.2020 Хмельницького окружного адміністративного суду визнано протиправним та скасовано.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
При задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що накладення в подальшому дисциплінарних стягнень на позивачку до вирішення судом спору щодо правомірності наказу від 28.10.2019 №552-о "Про відкриття дисциплінарного провадження" може вплинути на визначення її переважного права на зайняття вакантних посад в Галицькій митниці Держмитслужби у порівняні з іншими працівниками, та невжиття заходів забезпечення позову, може в майбутньому істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулась до суду.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу про забезпечення позову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, з наданням невірної правової оцінки обставинам справи, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції, постановляючи ухвалу від 13.02.2020 про забезпечення позову, фактично втрутився у діяльність органу державної влади та перейняв на себе дискреційні повноваження органу державної влади.
Також скаржник зазначив, що вказана ухала суду позбавляє можливості суб`єкта призначення (начальника Тернопільської митниці ДФС) виконати свій обов`язок , визначений законодавством, а саме: прийняти рішення за результатами дисциплінарного провадження у межах визначеного законодавством строку.
Галицькою митницею Держмитслужби у апеляційній скарзі заявлено клопотання про заміну відповідача у справі, а саме, Тернопільську митницю ДФС її правонаступником - Галицькою митницею Держмитслужби.
ОСОБА_1 скористалася правом подання відзиву на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Відповідно до ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України "Питання Державної митниці" від 04.12.2019 року №1217-р погоджено з пропозицією Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення з 08.12.2019 року Державною митною службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06.12.2019 року №227 "Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України", функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи.
Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України, 14 листопада 2019 року проведено державну реєстрацію юридичної особи Галицької митниці Держмитслужби.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення клопотання Галицької митниці Держмитслужби про заміну відповідача у справі його правонаступником.
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
В силу статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом заборони вчиняти певні дії.
В розумінні наведеної норми Закону, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.
Отже, виходячи з системного тлумачення зазначених положень вбачається, що застосування заходів забезпечення позову можливе лише у випадку існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. При цьому небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача має бути очевидною.
Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року №2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" висвітлено позицію щодо вжиття заходів забезпечення позову в адміністративних справах, зокрема, зазначено, що судам необхідно враховувати, що, згідно з частинами третьою та четвертою статті 117 КАС України, забезпечення позову в адміністративних справах допускається лише у двох формах: зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються; заборони вчиняти певні дії. В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.
Таким чином, при розгляді клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з врахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.
Колегією суддів враховується правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні від 15 листопада 2007 року по справі "Бендерський проти України", в якому Суд зазначив, що судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.
У справі "Беєлер проти Італії" Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.
Крім того, у рішенні від 09.01.2007 року у справі "Інтерсплав" проти України" Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати "справедливий баланс" між інтересами особи і суспільства.
При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову перш за все необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Отже, із наведеного слідує, що, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.
При зверненні із заявою про забезпечення позову, позивачка посилається на те, відповідач упереджено та безпідставно намагається притягнути її до дисциплінарної відповідальності та у разі діючих дисциплінарних стягнень (навіть накладених необґрунтовано, що в подальшому може встановити суд) вона буде перебувати у гіршому становищі в порівнянні з іншими державними службовцями при заміщенні вакантних посад у Галицькій митниці Держмитслужби, яка є правонаступником Тернопільської ДФС.
Наведені заявником обставини, на думку колегії суддів, не є обґрунтованими для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову визначеним позивачем шляхом, оскільки, матеріали справи не містять об`єктивних доказів існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, неможливості захисту цих прав, свобод та інтересів без вжиття таких заходів.
Колегія суддів вважає, що надання правової оцінки підставам порушення дисциплінарного провадження відносно позивачки можливо лише під час розгляду адміністративної справи по суті із дослідженням усіх доказів у справі, як і з`ясування обставин щодо порушення прав та інтересів позивача спірними рішеннями.
Разом із тим, при розгляді заяви про забезпечення позову не вирішується питання про законність або обґрунтованість позовних вимог по суті.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що заявником не наведено доводів про існування очевидної небезпеки заподіяння його правам, свободам чи законним інтересам в разі невжиття заходів забезпечення позову, також не наведено фактів, які б вказували на можливість ускладнення виконання майбутнього судового рішення.
Клопотання позивача про забезпечення позову не містить посилання на беззаперечні мотиви, за якими позивач вважає, що захист його прав, свобод та інтересів буде неможливим без вжиття відповідних заходів і для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також, не вказано в чому полягає значимість таких зусиль і наскільки значні витрати будуть при цьому понесені.
Сама ж лише незгода позивача із рішеннями суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.
Таким чином, колегія вважає, що вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.
За таких обставин суд апеляційної вбачає наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та відмови у задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За правилами ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку щодо відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування ухвали Хмельницького окружного адміністративного суду від 13.02.2020 про забезпечення позову з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби задовольнити  повністю.
Ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування наказу скасувати.
Відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову. 

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 
Постанова суду складена в повному обсязі  03 липня 2020 року.

Головуючий	 	 	Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Капустинський М.М.    Сапальова Т.В.