П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/1118/20-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Богоніс М.Б.
Суддя-доповідач -  Курко О. П.   
26 серпня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Курка О. П. 
суддів:  Білої Л.М.  Гонтарука В. М. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Яремчук Л.С,
представника позивача: Шевчука В.О.,     
представника відповідача: Романської І.Д.,             

розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Тиврівської районної державної адміністрації Вінницької області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 червня 2020 року  (м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тиврівської районної державної адміністрації Вінницької області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 
В С Т А Н О В И В :
в березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Тиврівської районної державної адміністрації Вінницької області, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати наказ Тиврівської РДА від 17.02.2020 № 2-нк про звільнення з посади начальника юридичного відділу апарату райдержадміністрації ОСОБА_1 , у зв`язку з скороченням штатної чисельності;
- зобов`язати Тиврівську РДА поновити ОСОБА_1 , на посаді начальника юридичного відділу апарату райдержадміністрації;
- стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05 червня 2020 року позов задоволено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Відповідач зазначає, що питання звільнення державних службовців, зокрема у випадку скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби, врегульовані Законом України «Про державну службу», яка є спеціальною для цих правовідносин, а тому твердження позивачки, з посиланням на п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, про неможливість її звільнення з цих підстав є необґрунтованими. 
Відповідач наголошує, що ліквідація державного органу не є єдиною та безумовною підставою для звільнення державних службовців.
На виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 03.11.2019 № 926 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України та скасування Постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 № 746» розпорядженням Вінницької обласної державної адміністрації від 20.11.2019 № 902 «Деякі питання встановлення граничної чисельності працівників райдержадміністрацій» визначено граничну чисельність працівників райдержадміністрацій.
Розпорядженням голови райдержадміністрації від 09.12.2019 № 321 «Про структуру та граничну чисельність апарату Тиврівської районної державної адміністрації» затверджено структуру та штатну чисельність апарату Тиврівської РДА, яким ліквідовано ряд структурних підрозділів апарату, в тому числі юридичний відділ, про що ОСОБА_1 була попереджена 16.12.2019 під підпис.
Відповідач зазначив, що на дату звільнення позивачки в апараті Тиврівської РДА були наявні 4 посади, в тому числі головний спеціаліст - юрисконсульт.
17.02.2020 керівником апарату Тиврівської РДА було запропоновано ОСОБА_1 посаду «головного спеціаліста - юрисконсульта управління праці та соціального захисту населення райдержадміністрації» від якої остання відмовилась.
Посада «головного спеціаліста - юрисконсульта апарату райдержадміністрації» Тиврівської РДА позивачці не пропонувалася, адже пропонувалася заступнику керівника апарату Горбатюку Л.Ф. від якої він відмовився.
Відповідач наголошує, що керівництво райдержадміністрації, зважаючи на масове вивільнення працівників і відсутність такої кількості вакантних посад, прийняло рішення провести конкурси на вакантні посади, в тому числі на посаду головного спеціаліста - юрисконсульта апарату райдержадміністрації Тиврівської РДА.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив наведені доводи апеляційної скарги, зазначивши про їх необґрунтованість та повне спростування в ході розгляду даної справи судом першої інстанції. Позивач вважає, що наказ відповідача від 17.02.2020 № 2-нк про її звільнення прийнятий протиправно, оскільки відповідно до ст. 40 та 49-2 КЗпП України, у разі звільнення працівника на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України такому працівникові має бути запропоновано всі наявні вакантні посади в цій установі, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації, чого відповідачем зроблено не було. Натомість, як стверджує ОСОБА_1 , їй неправомірно було запропоновано посаду в іншому державному органі - управлінні праці та соціального захисту населення Тиврівської райдержадміністрації.
Також зазначила, що зверталася до відповідача із заявою про призначення її на посаду головного спеціаліста - юрисконсульта апарату Тиврівської РДА. Однак листом від 23.03.2020 №01/01-19/4711 відповідач повідомив, що рішення по заяві про призначення не прийняте.
В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити її, а рішення суду першої інстанції - скасувати.
Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що розпорядженням Голови Тиврівської РДА від 02.01.2018, позивачку призначено на посаду начальника юридичного відділу апарату райдержадміністрації за конкурсом, про що внесено запис до трудової книжки (а.с. 12).
Відповідно до вимог Постанов Кабінету Міністрів України від 03.11.2019 № 923 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України, від 18.04.2012 № 606 «Про затвердження рекомендаційних переліків структурних підрозділів обласної, Київської та Севастопольської міської, районної, районної у мм. Києві та Севастополі державної адміністрацій» та від 25.03.2014 №19 «Деякі питання діяльності місцевих державних адміністрацій», розпорядженням голови Вінницької обласної державної адміністрації від 20.11.2019 № 902 «Деякі питання встановлення граничної чисельності працівників райдержадміністрацій» затверджено граничну чисельність працівників Тиврівської райдержадміністрації у кількості 75 осіб, в тому числі 14 осіб в апараті райдержадміністрації (а.с.59).
Розпорядженням Голови Тиврівської РДА від 21.11.2019 № 300 «Деякі питання встановлення граничної чисельності працівників Тиврівської райдержадміністрації» на підставі розпорядження Вінницької обласної державної адміністрації від 20.11.2019 № 902 «Деякі питання встановлення граничної чисельності працівників райдержадміністрацій» затверджено граничну чисельність працівників райдержадміністрації. Згідно додатку до розпорядження гранична чисельність працівників Тиврівської райдержадміністрації становить 75 чол. в тому числі 14 чол. апарату райдержадміністрації (а.с.56-58).
Листом Голови Тиврівської РДА від 29.11.2019 № 01/01-19/1963 повідомлено Голову обкому профспілки та Голову райкому профспілки про вивільнення 46 працівників райдержадміністрації у зв`язку із ліквідацією та реорганізацією установи (а.с.49).
Розпорядженням Голови Тиврівської РДА від 09.12.2019 № 321 «Про структуру та граничну чисельність апарату Тиврівської РДА» затверджено структуру та штатну чисельність апарату Тиврівської РДА згідно з додатком  № 1, ліквідовано структурні підрозділи апарату райдержадміністрації, зокрема юридичний відділ апарату райдержадміністрації та утворено посади, зокрема головного спеціаліста - юрисконсульта апарату райдержадміністрації (а.с.60-61).
Також попереджено про звільнення в зв`язку із скороченням штатної чисельності, зміною істотних умов державної служби працівників апарату райдержадміністрації суб`єктами їх призначення, згідно додатку № 2 до розпорядження голови райдержадміністрації від 09.12.2019 № 321 (а.с. 16-21, 60-63).
16.12.2019 ОСОБА_1 попереджено про її вивільнення, що підтверджується її підписом в Додатку № 2 до розпорядження голови райдержадміністрації від 09.12.2019 № 321 (а.с. 20, 62).
Розпорядженням Голови Тиврівської РДА від 30.01.2020 № 7-рк «Про штатний розпис» затверджено структуру та штатний розпис працівників апарату райдержадміністрації, що вводиться з 01.01.2020 (а.с. 24-25, 64-68).
Наказом Керівника апарату Тиврівської РДА від 17.02.2020 № 2-нк відповідно до п. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», п. 1 ст. 40, ст. 44, ст. 83 КЗпП України та на підставі розпорядження голови райдержадміністрації від 09.12.2019 № 321 звільнено ОСОБА_1 з посади начальника юридичного відділу апарату райдержадміністрації в зв`язку із скороченням штатної чисельності (а.с. 22, 48).
У день звільнення з позивачкою було проведено повний розрахунок та виплачено заробітну плату і вихідну допомогу, у розмірі двох розмірів середньомісячної заробітної плати.
У зв`язку із скороченням штатної чисельності апарату райдержадміністрації керівником апарату Тиврівської РДА у день звільнення - 17.02.2020, запропоновано ОСОБА_1 посаду «головного спеціаліста - юрисконсульта управління праці та соціального захисту населення райдержадміністрації», від якої остання в усній формі відмовилась, що підтверджується Актом Тиврівської РДА від 17.02.2020 (а.с. 26, 50).
Новоутворена посада «головного спеціаліста - юрисконсульта апарату Тиврівської райдержадміністрації» позивачці не пропонувалася, що сторонами не оспорюється.
В подальшому, на підставі наказу від 05.03.2020 № 4 «Про конкурс на зайняття вакантних посад державної служби категорії В» було проведено конкурс на зайняття, зокрема, посади головного спеціаліста - юрисконсульта апарату Тиврівської райдержадміністрації.
Наказом від 28.04.2020 № 27-нк, за результатами проведеного конкурсу, призначено ОСОБА_2 на посаду головного спеціаліста - юрисконсульта апарату Тиврівської райдержадміністрації.
Не погоджуючись із наказом 17.02.2020 № 2-нк «Про звільнення ОСОБА_1 » та з метою його скасування, позивачка звернулася із цим позовом до адміністративного суду.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Тиврівською РДА не виконано вимоги ч. 3 ст. 87 Закону від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, яка зобов`язує відповідача запропонувати державному службовцю вакантну посаду у тому самому державному органі де відбувається скорочення чисельності або штату державних службовців, а не в іншому державному органі, що в свою чергу свідчить про незаконність звільнення ОСОБА_1 . 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.
Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, якщо інше не передбачено цим законом (ч. 2 ст. 5 Закону від 10 грудня 2015 року № 889-VIII).
Відповідно до ч. 1 ст.   1   та ч. 1 ст.   3 КЗпП України, цим Кодексом регулюються трудові відносини всіх працівників, а ст. 4 Кодексу передбачено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Отже, до правовідносин, що виникли у цій справі, крім Закону від 10 грудня 2015 року №889-VIII , підлягають застосуванню й положення   КЗпП України. 
Наведене узгоджується із правовими висновками сформульованими у постанові Великої палати ВС від 18.09.2018 у справі № 800/538/17.
Частина 3 статті 5 Закону від 10 грудня 2015 року № 889-VIII визначає, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу (п.1 ч.1 ст. 87 Закону від 10 грудня 2015 року № 889-VIII).
Частини 3 та 4 статті 87 Закону від 10 грудня 2015 року № 889-VIII визначають процедуру, якої слід дотримуватися суб`єкту владних повноважень під час звільнення державного службовця.
Так, суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі   п.1. ч.1 ст.87 Закону від 10 грудня 2015 року № 889-VIII у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів (строк попередження зменшено до 30 днів    Законом   № 440-IX від 14.01.2020, а до того такий строк становив 60 днів). Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у   статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
В силу вимог п. 1 ст. 40 Кодексу, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Водночас частиною другою статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 19 постанови № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1   ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж  підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.
Отже, суду для прийняття законного та обґрунтованого рішення необхідно з`ясувати чи була підстава для припинення державної служби ОСОБА_1 та чи дотримана процедура звільнення.
Стосовно підстави звільнення з державної служби суд зазначає таке.
Як свідчать матеріали справи, відповідно до вимог постанов Кабінету Міністрів України від 03.11.2019 № 923 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України, від 18.04.2012 №606 «Про затвердження рекомендаційних переліків структурних підрозділів обласної, Київської та Севастопольської міської, районної, районної у мм. Києві та Севастополі державної адміністрацій» та від 25.03.2014 №19 «Деякі питання діяльності місцевих державних адміністрацій», розпорядженням голови Вінницької обласної державної адміністрації від 20.11.2019 № 902 «Деякі питання встановлення граничної чисельності працівників райдержадміністрацій» затверджено граничну чисельність працівників Тиврівської райдержадміністрації у кількості 75 осіб, в тому числі 14 осіб в апараті райдержадміністрації (а.с.59).
Розпорядженням Голови Тиврівської РДА від 21.11.2019 № 300 «Деякі питання встановлення граничної чисельності працівників Тиврівської райдержадміністрації» на підставі розпорядження Вінницької обласної державної адміністрації від 20.11.2019 № 902 «Деякі питання встановлення граничної чисельності працівників райдержадміністрацій» затверджено граничну чисельність працівників райдержадміністрації. Згідно додатку до розпорядження гранична чисельність працівників Тиврівської райдержадміністрації становить 75 чол. в тому числі 14 чол. апарату райдержадміністрації (а.с.56-58).
Розпорядженням Голови Тиврівської РДА від 09.12.2019 № 321 «Про структуру та граничну чисельність апарату Тиврівської РДА» затверджено структуру та штатну чисельність апарату Тиврівської РДА згідно з додатком  № 1, ліквідовано структурні підрозділи апарату райдержадміністрації, зокрема юридичний відділ апарату райдержадміністрації у якому працювала позивачка, посаду начальника відділу, яку вона займала та утворено посаду, зокрема головного спеціаліста - юрисконсульта апарату райдержадміністрації (а.с.60-61).
Таким чином, в Тиврівській РДА відбулися зміни в організації виробництва і праці, а саме - скорочення штату (ліквідація ряду посад) державних службовців, що в силу п.1 ч.1 ст. 87 Закону від 10 грудня 2015 року № 889-VIII та п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, є законною підставою для звільнення частини працівників Тиврівської райдержадміністрації, зокрема і ОСОБА_1 .
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що підстава для звільнення позивачки дійсно існувала. Однак для того, щоб звільнення могло вважатися законним, роботодавцю необхідно дотриматися встановленої процедури. При цьому, недотримання процедурних гарантій при звільненні позивача є самостійною та достатньою підставою для кваліфікації звільнення як незаконного та поновлення особи на посаді.  
Стосовно дотримання відповідачем процедури звільнення суд зазначає таке. 
Відповідно до частин 3 та 4 ст. 87 Закону від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі   п.1. ч.1 ст.87 Закону від 10 грудня 2015 року № 889-VIII у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів (строк попередження зменшено до 30 днів    Законом   № 440-IX від 14.01.2020, а до того такий строк становив 60 днів. Тому на момент початку процедури звільнення відповідач застосовував 60 денний строк попередження). Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.
Також ч. 1 ст. 40, ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.
Державний службовець, якого звільнено на підставі   п.1. ч.1 ст.87 Закону від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.
У разі звільнення з державної служби на підставі   п.1. ч.1 ст.87 Закону від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.
Як вже зазначалось вище, ОСОБА_1 16.12.2019 попереджено про її звільнення, що підтверджується її підписом в Додатку № 2 до розпорядження голови райдержадміністрації від 09.12.2019 № 321, а також здійснено виплату вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.
Крім цього, керівником апарату Тиврівської РДА 17.02.2020 запропоновано ОСОБА_1 посаду «головного спеціаліста - юрисконсульта управління праці та соціального захисту населення райдержадміністрації», від якої остання в усній формі відмовилась, що підтверджується Актом Тиврівської РДА від 17.02.2020 (а.с. 26, 50).
Однак, апеляційний суд вважає, що суб`єктом владних повноважень не виконано належним чином обов`язок запропонувати працівникові, який підлягає звільненню, іншу посаду в цьому органі, враховуючи наступне. 
За приписами ч. 1 ст. 40, ч. 1, 3 ст. 49-2   КЗпП України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.
Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2  КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві, установі, організації протягом усього періоду та існували на день звільнення.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15 та залишена без змін Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.09.2018, справа № 800/538/17.
Водночас, судом встановлено, що розпорядження про ліквідацію юридичного відділу та утворення посади головного спеціаліста - юрисконсульта апарату райдержадміністрації було прийняте 09.12.2019, а звільнено позивачку 17.02.2020. 
Отже, у відповідача було достатньо часу, а саме більше двох місяців, для того, щоб вирішити питання заповнення вакантної посади «головного спеціаліста - юрисконсульта апарату райдержадміністрації», насамперед, шляхом надання пропозиції її зайняти ОСОБА_1 , як працівнику з відповідною освітою та кваліфікацією, чого зроблено не було.
Крім того, із урахуванням правових висновків Верховного Суду, обов`язок роботодавця пропонувати вакантну посаду носить триваючий характер, та виникає з моменту попередження про звільнення і діє до дня звільнення працівника. 
Натомість за обставин цієї справи встановлено, що пропонування ОСОБА_1 посади мало місце лише у день її звільнення, незважаючи на те, що розпорядження про затвердження нового штату державних службовців у Тиврівській РДА прийнято ще  09.12.2019.
Судова колегія вважає безпідставними посилання апелянта на те, що посада головного спеціаліста-юрисконсульта апарату райдержадміністрації не була запропонована позивачці, оскільки не вважалась вакантною, у зв`язку з тим, що вона була запропонована заступнику керівника апарату Тиврівської РДА ОСОБА_3 від якої той відмовився.
Апеляційний суд вважає, що пропонування новоутвореної  посади головного спеціаліста - юрисконсульта апарату райдержадміністрації ОСОБА_3 , не виключало обов`язку роботодавця запропонувати вказану посаду ОСОБА_1 , адже судом встановлено, що позивачка за освітніми та кваліфікаційними відповідала їй. Крім того, пропонування посади іншій особі не вказує на те, що така посада вважається зайнятою.
Більше того, відповідач не вправі вибірково підходити до процедури вивільнення працівників, пропонуючи новоутворені вакансії одним службовцям та утримуючись від такого пропонування іншим. Вибірковий підхід суперечитиме одному із принципів здійснення державної служби, про який йдеться у п. 7 ч. 1 ст. 4  Закону від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, в силу якого: «державна служба здійснюється з дотриманням принципу забезпечення рівного доступу до державної служби - заборона всіх форм та проявів дискримінації, відсутність необґрунтованих обмежень або надання необґрунтованих переваг певним категоріям громадян під час вступу на державну службу та її проходження».
Окрім того, судом встановлено, що ОСОБА_3 відмовився від запропонованої йому посади «головного спеціаліста - юрисконсульта апарату райдержадміністрації» та був звільнений в один день із позивачкою. Навіть за таких обставин відповідач протиправно не запропонував вказану вище посаду позивачці, натомість наказом від 05.03.2020 № 4 оголосив конкурс на її зайняття.
До того ж, можливість виконати свій обов`язок із працевлаштування позивачки, Тиврівська РДА мала також після звільнення ОСОБА_1 з державної служби.
Так, ч. 3 ст.87 Закону від 10 грудня 2015 року № 889-VIII передбачено, що державний службовець, якого звільнено на підставі   пункту 1   частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.
З аналізу наведеної норми вбачається, що для її застосування необхідно:
1) звільнення державного службовця на підставі п.1 ч.1 ст.87 Закону від 10 грудня 2015 року № 889-VIII;
2)  створення в державному органі, з якого звільнено державного службовця, нової посади чи появи вакантної посади;
3) нова посада чи вакантна посада відповідає кваліфікації державного службовця;
4) нова посада чи вакантна посада є рівнозначна або нижча посади державної служби, яку обіймав державний службовець;
5) державний службовець скористався правом призначення на цю посаду протягом шести місяців з дня його звільнення;
6) державний службовець був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.
Судом, в результаті аналізу письмових доказів, які містяться в матеріалах справи, встановлено наявність усіх наведених умов необхідних для застосування ч. 3 ст. 87 Закону від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.
Так, відповідно до наказу керівника апарату Тиврівської РДА від 17.02.2020 № 2-нк ОСОБА_1 звільнена в зв`язку із скороченням штатної чисельності (п. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу») (а.с. 22, 48).
Розпорядженням Голови Тиврівської РДА від 09.12.2019 № 321 «Про структуру та граничну чисельність апарату Тиврівської РДА» ліквідовано юридичний відділ апарату райдержадміністрації та одночасно утворено посади, зокрема «головного спеціаліста - юрисконсульта апарату райдержадміністрації», яка на момент звільнення ОСОБА_1 та після цього була вакантною (а.с.60-61).
Вакантна посада, відповідає кваліфікації ОСОБА_1 та не є вищою посади державної служби, яку та обіймала, що встановлено в результаті порівняльного аналізу норм положення про юридичний відділ апарату Тиврівської райдержадміністрації затвердженої розпорядженням голови Тиврівської райдержадміністрації від 13.07.2018 № 374, в якій працювала позивачка та посадової інструкції головного спеціаліста - юрисконсульта апарату райдержадміністрації затвердженої розпорядженням голови Тиврівської райдержадміністрації від 29.04.2020. Крім цього, на час звільнення ОСОБА_1 на новостворену посаду поширювалися норми положення про юридичний відділ апарату Тиврівської райдержадміністрації, оскільки інструкція на нову посаду була прийнята майже через п`ять місяців після її утворення.
Судом також встановлено, що ОСОБА_1 скористалася своїм правом призначення на новостворену посаду головного спеціаліста - юрисконсульта апарату Тиврівської райдержадміністрації протягом шести місяців з дня її звільнення, зокрема, звернувшись до Тиврівської районної державної адміністрації із відповідною заявою у відповідь на яку, листом від 23.03.2020 № 01/01-19/4711, отримала відмову.
Також, як вбачається із запису в трудовій книжці ОСОБА_1 , остання призначена на посаду начальника юридичного відділу апарату райдержадміністрації за результатами конкурсу (а.с. 12), що також свідчить про наявність підстав для застосування ч.3 ст.87 Закону від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.
Виправдовуючи свою бездіяльність щодо не пропонування вакантної посади  «головного спеціаліста - юрисконсульта апарату райдержадміністрації» позивачці, відповідач зіслався на те, що ОСОБА_1 запропоновано вакантну посаду «головного спеціаліста - юрисконсульта управління праці та соціального захисту населення райдержадміністрації». Аналізуючи вказану обставину, суд зазначає, що дійсно керівником апарату Тиврівської РДА 17.02.2020 запропоновано ОСОБА_1 посаду «головного спеціаліста - юрисконсульта управління праці та соціального захисту населення райдержадміністрації», від якої остання в усній формі відмовилась, що підтверджується Актом Тиврівської РДА від 17.02.2020 (а.с. 26, 50).
Однак, запропонувавши зазначену посаду, суб`єкт владних повноважень помилково дійшов висновку про виконання ним вимог ч. 3 ст. 87 Закону від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, адже пропозиція зайняти посаду в іншому органі державної влади не вважається належним виконанням зазначеної норми закону. 
Так, з відкритих і загальнодоступних відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, встановлено, що Тиврівська районна державна адміністрація та Управління праці та соціального захисту населення Тиврівської районної державної адміністрації є окремими юридичними особами публічного права, кожен із власним ідентифікаційним кодом, юридичною адресою та керівником і як наслідок самостійними органами державної влади та окремими роботодавцями у розумінні трудового законодавства. 
Відтак, Тиврівська РДА не наділена повноваженнями пропонувати позивачу зайняти посаду, що знаходиться у штаті іншої юридичної особи публічного права. Під час судового засідання представник відповідача не надала доказів наявності вищезазначених повноважень.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що Тиврівською РДА не виконано вимоги ч. 3 ст. 87 Закону від 10 грудня 2015 року №889-VIII, яка зобов`язує відповідача запропонувати державному службовцю вакантну посаду у тому самому державному органі де відбувається скорочення чисельності або штату державних службовців, а не в іншому державному органі, що в свою чергу свідчить про незаконність звільнення ОСОБА_1 . 
Отже, наявні підстави для визнання протиправним та скасування наказу Тиврівської РДА від 17.02.2020 № 2-нк про звільнення з посади начальника юридичного відділу апарату райдержадміністрації ОСОБА_1 , у зв`язку з скороченням штатної чисельності. 
Щодо поновлення позивачки на роботі та аргументу відповідача про неможливість цього, у зв`язку із відсутністю такої посади після скорочення штатної чисельності, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Як вже було встановлено судом при звільненні позивача відповідачем було порушено встановлений законом порядок звільнення, а тому, керуючись положеннями ч.1 ст. 235 КЗпП України працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Слід також зазначити, що у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді, на зайняття якої він погоджується, або внести відповідні зміни до штатного розпису, ввівши скорочену посаду.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними в абз. 3 п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992, у випадку, коли працівника звільнено без законних підстав або з порушенням встановленого порядку, але поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, суд визнає звільнення неправильним і зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках правонаступника) виплатити цьому працівникові заробітну плату за час вимушеного прогулу (ч.2 ст. 235 КЗпП). Одночасно суд визначає працівника звільненим за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації.
Аналогічна норма міститься у ст. 240-1 КЗпП України у якій зазначено, що у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Одночасно орган, який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу. На такого працівника поширюються пільги і компенсації, передбачені статтею 49-3цього Кодексу для вивільнюваних працівників, а його зайнятість забезпечується відповідно до Закону України «Про зайнятість населення».
З аналізу наведених норм очевидним є висновок про те, що неможливість поновлення працівника на попередній посаді може бути пов`язано виключно з однією обставиною - повною ліквідацією підприємства, установи, організації.
У випадку ж скорочення штатної чисельності в державному органі можливість поновлення працівника на посаді продовжує існувати, і у такому випадку, як зазначалося вище, позивачка має бути поновлена на рівнозначній посаді, на зайняття якої вона погоджується, або на скороченій посаді, яку слід ввести до штатного розпису на виконання судового рішення. При цьому, вчинення вказаних дій з метою створення  умов для виконання рішення суду, є обов`язком відповідача, та є наслідком незаконного звільнення ОСОБА_1 .
Як вже було встановлено судом, на час розгляду цієї справи, в Тиврівській РДА наявна лише одна вакантна посада - головного спеціаліста з питань мобілізації та режимно-секретної роботи апарату Тиврівської райдержадміністрації, яка не є рівнозначною тій, яку займала позивачка до звільнення, оскільки не відповідає її кваліфікації.
Відтак, враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для поновлення ОСОБА_1 на посаді з якої її було звільнено - «начальника юридичного відділу апарату Тиврівської райдержадміністрації» із 18.02.2020 (17.02.2020 - останній робочий день позивачки перед незаконним звільненням), звернувши рішення суду в цій частині до негайного виконання, відповідно до ч. 7  ст. 235 КЗпП України   та п. 3 ч. 1   ст. 371 КАС України.
При цьому, апеляційна скарга не містить доводів або вимог в частині обчислення розміру середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу,  тому з урахуванням встановлених ч.1 ст.308 КАС України меж перегляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів не надає правову оцінку обґрунтованості суми, що підлягає стягненню з відповідача.
Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Тиврівської районної державної адміністрації Вінницької області залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 червня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі  27 серпня 2020 року.

Головуючий	 	 	Курко О. П.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Біла Л.М.    Гонтарук В. М.