КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                          
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
20 липня 2020 року                                                                                   м. Київ
 
                                                                   Справа № 363/157/15
Апеляційне провадження №22-ц/824/7843/2020
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:     судді-доповідача:                Соколової В.В.
суддів:                                   Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.
за участю секретаря             Дроздової Ж.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області, постановлену під головуванням судді Рудюка О.Д. 10 березня 2020 року у м. Вишгород, у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи:  ОСОБА_2 , старший державний виконавець Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Картошкіна Марія Михайлівна, про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з припиненням обов`язку боржника, 
 
В С Т А Н О В И В
 
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 10 березня 2020 року заява ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , старший державний виконавець Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Картошкіна Марія Михайлівна, про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з припиненням обов`язку боржника - залишена без задоволення.
Відмовляючи в задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що обов`язковою умовою внесення грошових коштів на депозит нотаріуса є домовленість сторін про депонування грошових сум у нотаріуса. Однак, домовленість між ОСОБА_2 , як стягувачем, та ОСОБА_1 , як боржником, з приводу депонування грошової суми у розмірі 337486,50 грн у приватного нотаріуса відсутня. Отже, дії ОСОБА_1 щодо розміщення на депозиті нотаріуса вказаних коштів з метою виконання судового рішення на користь ОСОБА_2 , були здійснені ним з власної ініціативи, без домовленості з ОСОБА_2 , на його власний розсуд, і не свідчать про добровільне виконання ним рішення суду, оскільки ОСОБА_2 , як стягувач, не отримала вищевказані кошти на підставі рішення суду. Таким чином, посилання заявника на той факт, що рішення Апеляційного суду Київської області від 19 листопада 2015 року виконано, не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду, жодних доказів щодо добровільного виконання рішення суду не надано.
 
Не погодився із зазначеним судовим рішенням ОСОБА_1 , ним подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність ухвали, як такої, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що  він звертався до ОСОБА_2   про надання інформації щодо можливості перерахувати їй грошові кошти за рішення суду в розмірі 337486, 50 грн, однак добровільно отримувати грошову компенсацію за рішенням суду ОСОБА_2 не бажала. А тому депонування сум на рахунок нотаріуса хоча й не є обов`язковим для ОСОБА_2 , але є одним із способів доведеності факту належного виконання зобов`язань ОСОБА_1 . Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що він, як боржник виконав свій обов`язок щодо сплати грошової компенсації  перед кредитором ОСОБА_2 .
Враховуючи вищевикладене, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
 
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Кепич І.В. підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив її задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Старший державний виконавець Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Картошкіна М.М. в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, а тому її неявка, згідно з ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.
 
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
 
Судом встановлено, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 27 липня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спадкового майна в натурі відмовлено.
Рішенням Апеляційного суду Київської області від 19 листопада 2015 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 27 липня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено та в порядку розподілу спадкового майна: виділено ОСОБА_1 у власність садовий будинок з відповідними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0615 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 загальною вартістю 1348878,00 грн. Виділено ОСОБА_2 у власність земельну ділянку розміром 0,128 га, яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільській район, село Гора, вартістю 673905,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 337486,50 грн. грошової компенсації. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування майном, що перебуває у спільній частковій власності відмовлено.
На виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 15 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суляєвої А.Р. та перерахував останній для передачі ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 337486,50 грн, про що нотаріусом була видана квитанція №34 від 31 березня 2016 року.
05 квітня 2016 року ОСОБА_1 направив до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ копію квитанції від 31 березня 2016 року №34 про розміщення на депозит нотаріуса грошових коштів, які призначені для сплати грошової компенсації ОСОБА_2 на виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 15 листопада 2015 року.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 квітня 2016 року рішення Апеляційного суду Київської області від 19 листопада 2015 року залишено без змін.
07 квітня 2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Суляєва А.Р. направила на адресу ОСОБА_5 повідомлення про те, що 30 березня 2016 року ОСОБА_1 переведено на її депозитний рахунок грошову компенсацію у сумі 337486,50 грн, для виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 15 листопада 2015 року. В цьому повідомлені нотаріусом було роз`яснено ОСОБА_2 адресу та контактний телефон, для звернення ОСОБА_5 та отриманням грошових коштів.
10 серпня 2016 року ПАТ «Фідобанк» повідомив ОСОБА_2 про те, що виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 19 липня 2016 року №1265 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Фідобанк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Оскільки, боржники не є вкладниками по рахунку нотаріусу, то у Фонду немає зобов`язань щодо відшкодування цих сум боржникам. Проте, ці кошти обліковувались на рахунку фізичної особи - нотаріуса, а тому він має право на відшкодування Фондом коштів в межах гарантованої суми 200000,00 грн у відповідності з Законом.
10 квітня 2017 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Суляєва А.Р. направила на адресу ОСОБА_2 повідомлення про те, що остання не має змоги перерахувати грошові кошти в сумі 337468,50 грн на рахунок ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що на підставі рішення НБУ від 20 травня 2016 року №8 «Про віднесення ПАТ «Фідобанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 20 травня 2016 року №783 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Фідобанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» (том 2, а.с.167).
03 серпня 2018 року державним виконавцем Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Картошкіною М.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа №363/157/15-ц від 09 листопада 2017 року, виданого Вишгородським районним судом Київської області ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на її користь грошової компенсації у розмірі 337486,50 грн.
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Заява мотивована тим, що ним у добровільному порядку виконано рішення суду, перераховано грошові кошти у розмірі 337486,50 грн на депозит нотаріуса для передачі ОСОБА_2 , а тому виконавчий лист №363/157/15-ц від 09 листопада 2017 року, виданий Вишгородським районним судом Київської області, повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню у зв`язку із добровільним виконанням боржником.
 
Згідно із ч.ч. 1.2 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Частиною 2 ст. 432 ЦПК України  передбачено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю або частково у зв`язку із його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на матеріально-правові та процесуально-правові.
Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.
Виконавчий документ - це письмовий документ встановленої форми і змісту, який видається судом для примусового виконання прийнятих ним у справах рішень, ухвал, постанов,як підстава для їх виконання.
Органи виконавчої служби під час виконання рішень вчиняють дії згідно із змістом резолютивної частини рішення, яке зазначається у виконавчому листі, результатом цього має бути досягнення правового ефекту - фактичне виконання зазначеного у виконавчому листі рішення.
Отже, за змістом ст. 432 ЦПК України суд постановляє ухвалу про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково або; 2) якщо у боржника повністю або частково відсутній обов`язок у зв`язку з його припиненням.
Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили; коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання, та матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання).
Згідно п.п.1.1. п. 1 Глави 21 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 державні та приватні нотаріуси у випадках, передбачених законодавством України, приймають у депозит грошові суми та цінні папери.
Сторони правочину, в тому числі і попереднього, можуть домовитись про депонування грошових сум у депозиті нотаріуса з метою виконання зобов`язань та наступного їх безготівкового перерахування нотаріусом особі, на ім`я якої вони були внесені безготівковим шляхом, у зв`язку з настанням певної події, що обумовлена договором.
У разі настання певної події, що обумовлена договором, нотаріус в день звернення або не пізніше наступного робочого дня передає безготівковим шляхом гроші особі, на ім`я якої вони були задепоновані, за її заявою, в якій мають бути зазначені реквізити для перерахування. У разі ненастання певної події, що обумовлена договором, нотаріус повертає безготівковим шляхом гроші з депозиту особи, що їх внесла, за її заявою.
Таким чином, обов'язковою умовою внесення грошей на депозит нотаріуса є домовленість сторін про депонування грошових сум у нотаріуса.
Однак, з матеріалів справи вбачається, що жодних домовленостей між ОСОБА_2 , як стягувачем, та ОСОБА_1 , як боржником, щодо виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 19 листопада 2015 року шляхом депонування грошової суми у розмірі 337486,50 грн у приватного нотаріуса Суляєвої А.Р. досягнуто не було. А тому, дії ОСОБА_1 щодо розміщення на депозиті приватного нотаріуса коштів в розмірі 337486,50 грн, з метою виконання судового рішення про стягнення цих коштів на користь ОСОБА_2 , були здійснені ним з власної ініціативи, без домовленості з ОСОБА_2 , яка, крім того, вказані кошти не отримала.
Отже, депонування ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 337486,50 грн у приватного нотаріуса Суляєвої А.Р. не свідчать про виконання рішення суду.
За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання виконавчого листа у вказаній справі таким, що не підлягає виконанню.
Доводи апеляційної скарги відносно того, що ОСОБА_2 добровільно не бажала отримувати грошову компенсацію за рішенням суду, а тому депонування сум на рахунок нотаріуса, є одним із способів доведеності факту належного виконання зобов`язань ОСОБА_1 , колегія суддів вважає недоведеними і такими, що не свідчать про ухилення від виконання рішення суду
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, та невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного їх тлумачення. До того ж, дане звернення ОСОБА_1 є повторним, з тих самих підстав і з тими ж вимогами, яким судом першої та апеляційної інстанції вже надавалась правова оцінка.
Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та дійшов обґрунтованого та законного висновку про відсутність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
                                               
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 10 березня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.
 
Суддя-доповідач:                                                                             В.В. Соколова
 
Судді:                                                                                                 А.М. Андрієнко
 
                                                                                                            Н.В. Поліщук

                                      Повний текст постанови складений 28 липня 2020 року.