ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 751/3164/20                                                                                     Суддя першої інстанції: Маслюк Н.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  25 серпня 2020 року                                                                                        м. Київ
          
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          головуючого судді                         - Горяйнова  А.М.,
          суддів                                            - Коротких А.Ю. та Костюк Л.О.,  
          за участю секретаря                     - Король Ю.В.,  
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 липня 2020 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Кисіль Кристини Павлівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, 

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив скасувати постанову поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Кисіль К.П.  (далі - інспектор) від 13 травня 2020 року серії ЕАМ № 2526820 про притягнення до адміністративної відповідальності та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 липня 2020 року у задоволенні вказаного адміністративного позову було відмовлено. 
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції надав неналежну оцінку дослідженим доказам та неправильно застосував норми матеріального права. Скаржник вказує на те, що у постанові від 13 травня 2020 року серії ЕАМ № 2526820 відсутні посилання на технічні засоби, за допомогою яких здійснено відеозапис. Також позивач просить врахувати, що на відеоролику міститься запис проїзду схожого авто о 16 год. 01 хв., в той час як оскаржувана постанова була винесена 15 год. 57 хв. Крім того ОСОБА_1 зазначає, що йому не було надано можливості скористатися правами, що передбачені ст. 268 КУпАП. 
Інспектор не скористався правом подати до суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з`явилися та про причини неявки суду не повідомили. За таких обставин колегія суддів, керуючись ч. 3 ст. 268 КАС України, вирішила розглядати справу за відсутності представників сторін. 
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 липня 2020 року - без змін, виходячи з такого.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено та сторонами справи не заперечується, що постановою інспектора від 13 травня 2020 року серії ЕАМ № 2526820 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 425 грн 00 коп. 
Постанова про накладення адміністративного стягнення обґрунтована тим, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Mitsubishi Carisma, державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив рух на заборонний жест регулювальника, а саме - коли регулювальник знаходився у положенні «рука витягнута вперед», водій здійснив рух з боку спини (з правого боку), чим порушив вимоги п. 8.8.  Правил дорожнього руху. 
Не погоджуючись із вказаною постановою інспектора, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання її протиправною та скасування. 
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що при винесенні оскаржуваної постанови інспектор діяв у межах своїх повноважень, адміністративне стягнення накладено в межах санкції статті, а вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується належними доказами. Також суд першої інстанції врахував правову позицію Верховного Суду, що викладена у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 536/583/17, яка полягає у тому, що у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладення адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в  Кодексі України про адміністративні правопорушення.
Колегія суддів погоджується із зазначеними доводами суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи. 
Справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 належить до категорії термінових справ, передбачених ст. 286 КАС України та підлягає розгляду з урахуванням особливостей, передбачених параграфом 2 глави 11 КАС України. 
У відповідності до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Положеннями п. 8.1 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306  (далі -  Правила дорожнього руху) регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.
Згідно з п. 8.3 Правил дорожнього руху сигнали регулювальника мають перевагу перед сигналами світлофорів та вимогами дорожніх знаків і є обов`язковими для виконання.
Відповідно до пп. «б» п. 8.8 Правил дорожнього руху сигналами регулювальника є положення його корпуса, а також жести руками, в тому числі з жезлом або диском з червоним світлоповертачем. Жест регулювальника «права рука витягнута вперед» має таке значення: з лівого боку - дозволено рух трамвая ліворуч, нерейковим транспортним засобам - у всіх напрямках, а пішоходам дозволено переходити проїзну частину за спиною регулювальника; з боку грудей - усім транспортним засобам дозволено рух лише праворуч; з правого боку та спини - рух усіх транспортних засобів заборонено; пішоходам дозволено переходити проїзну частину за спиною регулювальника.
Суд першої інстанції, дослідивши відеозапис з місця вчинення адміністративного правопорушення, встановив, що позивач дійсно вчинив адміністративне правопорушення, яке полягало у здійсненні проїзду на заборонний жест регулювальника. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 звертав увагу суду на те, що у постанові про накладення адміністративного стягнення відсутні посилання на відеозапис, у зв`язку з чим він не може бути визнаний допустимим доказом у справі. Також позивач вказував на розбіжність у часі, що зафіксований у постанові від 13 травня 2020 року серії ЕАМ № 2526820 (15:57) та відображений на відеоролику (16:01). Обгрунтовуючи свої вимоги про скасування постанови інспектора, ОСОБА_1 посилався на практику Верховного Суду, що викладена у постановах від 15 листопада 2018 року у справі № 524/5536/17, від 17 липня 2019 року у справі № 295/3099/17 та від 13 лютого 2020 року № 524/9716/16-а. 
Надаючи правову оцінку зазначеним доводам, колегія суддів враховує, що у відповідності до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У судових рішеннях, на які посилається позивач, дійсно викладена правова позиція, згідно з якою у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами  ст. 70 КАС України  (у редакції, чинній на час ухвалення судами попередніх інстанцій рішень у цій справі) не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
Одночасно колегія суддів враховує також правову позицію Верховного Суду, що викладена в постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 200/4653/16-а (2-а/200/236/16), яка полягає у тому, що відсутність відеозапису нагрудної камери    патрульного, яка зафіксувала саме факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, позбавляє суд можливості встановити факт вчинення або невчинення позивачем порушення, оскільки в цьому випадку наявні лише доводи позивача, що ним не вчинено зазначеного порушення  Правил дорожнього руху, та доводи відповідача про зворотнє.
За змістом висновків Верховного Суду відеозапис, посилання на який міститься у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності, є доказом, на підставі якого суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення. 
Разом з тим у цій справі факт вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП, не є спірним. 
Згідно з адміністративним позовом ОСОБА_1 визнає, що дійсно здійснив рух на заборонний жест регулювальника та зазначає, що умислу вчиняти адміністративне правопорушення у нього не було. Також у позивач вказує на те, що при розгляді справи просив обмежитися усним зауваженням, враховуючи малозначність правопорушення та не настання негативних наслідків для громадського порядку і суспільства. 
Відповідно до запису з нагрудної камери поліцейського, ОСОБА_1 під час зупинки транспортного засобу та розмови з інспектором також наголошував на тому, що не заперечує здійснення проїзду на заборонний жест регулювальника, пояснивши, що розгубився. 
За таких обставин посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на відсутність доказів вчинення адміністративного правопорушення є необґрунтованими та свідчать про бажання уникнути відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, а не про намір захистити свої права від порушень з боку інспектора.  
Колегія суддів під час розгляду і вирішення справи виходить із того, що позивач дійсно здійснив проїзд перехрестя без урахування жестів регулювальника та порушив п. 8.8 Правил дорожнього руху. 
Також позивач в апеляційній скарзі вказував на те, що йому не було забезпечене право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, надавати докази, заявляти клопотання, як це передбачено ст. 268 КУпАП. 
Права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, визначені у ст. 268 КУпАП. Згідно вказаної норми права особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.
Зміст ст. 268 КУпАП вказує на те, що зазначені права поділяються на загальні, які має кожна особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також права, якими особа наділяється при розгляді справи.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, законом встановлений спеціальний порядок притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачені ч. 2  ст. 122 КУпАП, який полягає у тому, що протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова виноситься на місці вчинення правопорушення. У такому випадку не здійснюється провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими  розділом ІV КУпАП.
Колегія суддів враховує висновок Конституційного Суду України, який викладений у рішенні від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, згідно якого скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. 
У вказаному рішенні міститься висновок про те, що положення, зокрема ч. 1 ст. 268 КУпАП, є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.
На час розгляду конституційного подання і прийняття вказаного рішення, Кодексом України про адміністративні правопорушення не було передбачено застосування скороченого провадження у справах про адміністративні правопорушення, відповідальність за які передбачена ч. 2  ст. 122 КУпАП.
Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», що набув чинності з 08 серпня 2015 року були внесені зміни до ст. 258 КУпАП у частині визначення випадків, у яких протокол про адміністративне правопорушення не складається, а накладання адміністративного стягнення на правопорушника відбувається безпосередньо на місці його вчинення.
Отже, право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, надавати докази, заявляти клопотання гарантується учасникам при розгляді справи за правилами, що встановлені розділом ІV КУпАП, який у цьому випадку не здійснювався. Постанова від 15 травня 2020 року серії ЕАМ № 2526820 була складена інспектором на місці вчинення адміністративного правопорушення із застосуванням скороченого провадження, що відповідає вимогам ст. 258 КУпАП та узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 536/583/17.
За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що постанова про накладення штрафу є законною, обґрунтованою та не вбачає підстав для її скасування.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 06 липня 2020 року та не можуть бути підставою для його скасування. 
Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 липня 2020 року - без змін.
Згідно з ч. 3 ст. 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.
Керуючись ст.ст. 77, 242, 268, 271, 272, 286, 308, 310, 313, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -  

ПОСТАНОВИЛА:

          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 липня 2020 року - без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

          Головуючий суддя                                                                         А.М. Горяйнов                                                                 

Судді                                                                                            А.Ю. Коротких      

          Л.О. Костюк