ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року 
м. Київ
справа № 825/761/17
адміністративне провадження № К/9901/23401/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Данилевич Н.А.,
суддів: Смоковича М.І.,  Шевцової Н.В., 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Командування сухопутних військ Збройних Сил України Міністерства оборони України,    про визнання дій протиправними та стягнення недоотриманого грошового забезпечення  ,  провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Військова частина НОМЕР_1 Командування сухопутних військ Збройних Сил України Міністерства оборони України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 травня 2017 року   (суддя Соломко І.І.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2017 року (головуючий суддя – Мацедонська В.Е., судді: Лічевецький І.О., Мельничук В.П.)  у справі № 825/761/17.

І. Суть спору
  Короткий зміст позовних вимог
До Чернігівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Командування Сухопутних військ Збройних сил України військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі-відповідач), в якому просив суд визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України Командування Сухопутних військ Збройних Сил України щодо утримання податку на доходи фізичних осіб без рівноцінної компенсації витрат доходів при проведенні ОСОБА_1 доплати грошової допомоги при звільненні та стягнути з відповідача на користь позивача 11817 (одинадцять тисяч вісімсот сімнадцять) грн. 23 коп. недоотриманого грошового забезпечення у вигляді утриманого податку на доходи фізичних осіб при проведенні доплати грошової допомоги при звільненні.
Позовні вимоги мотивовані протиправністю дій відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації суми податку з доходів фізичних осіб (далі - ПДФО) в розмірі 11817,23 грн., утриманого з одноразової грошової допомоги при звільненні.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 травня 2017 року, яка була залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2017 року, адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено повністю.
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України Командування Сухопутних військ Збройних Сил України щодо утримання податку на доходи фізичних осіб без рівноцінної компенсації витрат доходів при проведенні ОСОБА_1 доплати грошової допомоги при звільненні.
Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України Командування Сухопутних військ Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 11817,23 грн. недоотриманого грошового забезпечення у вигляді утриманого податку на доходи фізичних осіб при проведенні доплати грошової допомоги при звільненні.
Задовольняючи позовні вимоги, суди виходили з того, що військовослужбовці, звільнені з військової служби мають право на виплату одноразової грошової допомоги, при цьому суми податку з доходів фізичних осіб спрямовується виключно на виплату компенсації втрат доходів цієї категорії громадян. Розрахунок з даними особами на день їх звільнення зі списків особового складу військової частини повинен бути здійснений в повному обсязі. Доводи відповідача щодо відсутності підстав для виплати позивачу грошової компенсації у зв`язку з тим, що на час виплати одноразової грошової допомоги останній вже втратив статус військовослужбовця, суди визнали безпідставними, оскільки несвоєчасна виплата одноразової грошової допомоги (не в день звільнення і проведення розрахунку) сталася з вини самого відповідача. З урахуванням викладеного, суди дійшли висновку щодо порушення відповідачем свого обов`язку з виплати позивачу грошової компенсації в розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з одноразової грошової допомоги при звільненні.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)
14 серпня 2017 року відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 травня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2017 року, в якій просив їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник зазначив про відсутність підстав для виплати позивачу грошової компенсації у зв`язку з тим, що на час виплати одноразової грошової допомоги останній вже втратив статус військовослужбовця.
Позивачем до Суду надані заперечення на касаційну скаргу, в яких посилаючись на законність та правомірність винесених судами попередніх інстанцій рішень, просив їх залишити в силі, а вимоги касаційної скарги залишити без задоволення. Вказував на те, що несвоєчасна виплата одноразової грошової допомоги (не в день звільнення і проведення розрахунку) сталася з вини відповідача, що підтверджується висновками постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.10.2016 у справі № 825/1656/16. 
Ухвалою Верховного Суду від 24 червня 2020 року зазначену адміністративну справу призначено до розгляду.
II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 Командуванні Сухопутних військ Збройних Сил України на посаді начальника відділу радіоелектронної розвідки розвідувального управління штабу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України.
Наказом Міністра оборони України від 15.01.2016 № 34 о/с відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, позивач був звільнений з військової служби у запас за пунктом “б” (за станом здоров`я), що підтверджується копією наказу (а.с. 16).
Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 15.03.2016 № 50 ОСОБА_1 виключений із списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та направлений для зарахування на військовий облік до Чернігівського об`єднаного міського військового комісаріату Чернігівської області. Цим же наказом йому встановлено виплатити одноразову грошову допомогу по звільненню відповідно до постанови кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 за 25 календарних років, 07 місяців, 14 днів (а.с.17).
На підставі даного наказу позивачу виплачена вихідна допомога в розмірі 109418, 75 грн. без врахування додаткової щомісячної грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 “Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій”.
Враховуючи, що вихідна допомога була виплачена позивачу у меншому розмірі, останній звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з відповідним позовом.
Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.10.2016 у справі №825/1656/16, позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено повністю. Визнано протиправними дії Командування Сухопутних військ Збройних Сил України військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні, передбаченої статтею 15 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 “Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій” та зобов`язано Командування Сухопутних військ Збройних Сил України військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні, з урахуванням додаткової щомісячної грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 “Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб.
На виконання вказаної постанови Чернігівського окружного адміністративного суду у справі № 825/1656/16, позивачу було нараховано до виплати 65651,25 грн, але відраховано з цієї суми 11817,23 грн. податку з доходів фізичних осіб в розмірі 18% та військового збору 1,5% -984,77грн, про що зазначено в листі відповідача від 25.04.2017. Кошти в сумі 52849,26 грн. одержані позивачем, що підтверджується випискою по карткового рахунку позивача (а.с. 32).
30.03.2017 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив надати розрахунок коштів, виплачених на виконання постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.10.2017 та провести доплату недоплаченої суми коштів (а.с.19).
25.04.2017 військова частина НОМЕР_1 листом № 116/2/12/5565 повідомила, що законодавчі підстави для компенсації позивачу податку на доходи фізичних осіб відсутні, оскільки після звільнення зі служби військовослужбовець не виконує обов`язки несення служби (а.с.20).
Вважаючи дії відповідача щодо утримання ПДФО без рівноцінної компенсації доходів протиправними, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)
Згідно з пунктами 2-5 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 06.01.2005 № 17 (17-2005-п) (далі - Порядок № 44) грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця або є особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і установ виконання покарань, МНС, податкової міліції.
Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».
Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 44 виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб".
За змістом пунктів 4, 5 Порядку виплата грошової компенсації здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Абзацом 3 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 визначено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Відповідно до п.168.5 ст.168 ПК України суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.
    
 ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
08 лютого 2020 року набрали чинності зміни до Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), внесені Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX, за правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права – на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).
Суд зазначає, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат їх доходів, виплата грошової компенсації здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення та виплачується установами, що утримують військовослужбовців за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Отже, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності у відповідача обов`язку з виплати позивачу грошової компенсації в розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з одноразової грошової допомоги при звільненні.
Суд вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій про те, що оскільки судовим рішенням у справі №825/1656/16, яке набрало законної сили, встановлено протиправність дій відповідача щодо неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889, при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні, саме неправомірні дії відповідача мали наслідком несвоєчасність виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги (не в день звільнення і проведення розрахунку).
Таким чином, доводи скаржника щодо відсутності підстав для виплати позивачу грошової компенсації у зв`язку з тим, що на час виплати одноразової грошової допомоги останній вже втратив статус військовослужбовця, є необґрунтованими, оскільки при належному виконанні відповідачем своїх зобов`язань та виплаті позивачу грошової допомоги при звільненні в повному розмірі грошова компенсація у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення, мала бути виплачена ОСОБА_1 одночасно з виплатою йому грошової допомоги при звільненні за наявності у позивача статусу військовослужбовця.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо протиправності дій відповідача по утриманню податку на доходи фізичних осіб без рівноцінної компенсації втрат доходів при проведенні ОСОБА_1 доплати грошової допомоги при звільненні та наявності підстав для стягнення з Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України Командування Сухопутних військ Збройних Сил України недоотриманої суми грошового забезпечення у вигляді утриманого податку на доходи фізичних осіб при проведенні доплати грошової допомоги при звільненні.
У контексті оцінки доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах “Проніна проти України” (пункт 23) та “Серявін та інші проти України” (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, Верховний Суд вважає, що ключові аргументи касаційної скарги отримали достатню оцінку.
Оцінюючи доводи касаційної скарги, Суд виходить з того, що судами було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та запереченнях проти позову, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі не зазначено.
Частиною першою статті 350 КАС України (в чинній редакції) передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Враховуючи вищенаведене, відповідно до частини 1 статті 350 КАС України Суд касаційної інстанції вважає за необхідне залишити касаційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а судове рішення суду апеляційної інстанції – без змін, оскільки судом не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.
Керуючись статтями 341, 343, 349-354, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Командування сухопутних військ Збройних Сил України Міністерства оборони України залишити без задоволення.
Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 травня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2017 року у справі № 825/761/17 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Н.А. Данилевич М.І. Смокович   Н.В. Шевцова