ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року	Львів	Справа № 460/3381/19 пров. № А/857/3232/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді                                   Курильця А.Р.,
суддів                                                       Кушнерика М.П., Мікули О.І.,
з участю секретаря                                   Михальської М.Р.,
представника позивача                            Троянчука Д.М.,
представника відповідача                        Тістечка Ю.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішень, - 

суддя в 1-й інстанції Друзенко Н.В.,
час ухвалення рішення – 16.01.2020 року, 10:08 год., 
місце ухвалення рішення – м.Рівне,
дата складання повного тексту рішення – 27.01.2020 року,

                                                     в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Тернопільської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішень.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 16 січня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА403030/2019/01551. Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів №UА403000/2019/002448/2 від 06.11.2019. 
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що при митному оформленні транспортного засобу декларантом не подано повний перелік первинних документів, зазначених в частині 2 статті 53 Митного кодексу України, а саме не подано платіжного документу на підтвердження сплати коштів за транспортний засіб згідно заявленої митної вартості. 
Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просить рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 січня 2020 року скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив, просить рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 січня 2020 року залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін з таких підстав.
Судом встановлено, що 29.10.2019 уповноваженою особою позивача було подано до митного оформлення митну декларацію типу ІМ40ДЕ №UA403030/2019/019790, у графі 31 якої заявлено до митного оформлення товар “легковий автомобіль, який був у користуванні; марка: BMW; модель: Х5; ідентифікаційний номер: WBAZW41040L830052; модельний рік: 2011; календарний рік: 2011; тип двигуна: дизельний; об`єм двигуна: 2993 куб. см.; потужність: 180 кВт; загальна кількість місць, включаючи водія: 5; колір: чорний; колісна формула: 4x2. Торгівельна марка: BMW. Виробник: BMW/DE.”. Одержувачем вантажу заявлена   ОСОБА_2 , особою, відповідальною за фінансове врегулювання - ОСОБА_1 . Вартість автомобіля визначена на рівні 6670 USD, за методом визначення митної вартості – 1 (за ціною договору).          В графі 15 митної декларації “країна відправлення” вказано: Норвегія, в графі 16 “Код країни відправлення”  – NO, в графі 34 “Код країни походження”  – DE, умови поставки – не визначено (а.с.18-19, 57).
Для митного оформлення відповідачу було подано, зокрема, такі документи: рахунок-фактура (інвойс) - б/н від 23.10.2019; декларація про походження товару № 201510962422 від 19.05.2015; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA205010/2019/446183 від 26.10.2019; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу №201510962422 від 19.05.2015; внутрішній договір (контракт) доручення - довіреність № НОА441758 від 15.10.2019; договір про надання послуг митного брокера б/н від 19.10.2019; паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні СР 230589 від 02.07.1997; фінансова гарантія у вигляді грошової застави № ПН630455 від 24.10.2019; сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу №UA.008.114853-19 від 28.10.2019; паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України FF 9395426 від 22.03.2017 (дані графи  44 МД та а.с.20-21, 27-33).
Тернопільською митницею ДФС заявлена позивачем митна вартість автомобіля не була прийнята, з покликанням на те, що контролюючий орган володіє інформацією, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товару, а саме: “згідно з формами митного контролю за індексом 105-2 вартість імпортованого КТЗ становить 9700 EUR, що перевищує заявлену митну вартість КТЗ (6670 USD)” (а.с.58). 
За результатами цієї інформації та аналізу документів, поданих декларантом для митного оформлення, відповідачем зроблено висновок, що такі документи не містять достатніх даних для підтвердження обраного декларантом методу визначення митної вартості. Враховуючи цю обставину, митний орган зобов`язав позивача надати додаткові документи (а.с.60).
На вимогу митниці уповноваженою особою декларанта було надано такі додаткові документи: рахунок-фактура (інвойс) № 10046 від 02.10.2019, договір купівлі-продажу вживаного транспортного засобу  від 23.10.2019; платіжний документ - Кредитне авізо № б/н від 02.10.2019; банківський платіжний документ № SW24JA02O82579 від 02.10.2019 і повідомлено про відсутність інших документів (а.с.21-26, 91-92).
06.11.2019 Тернопільською митницею ДФС   прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів №UA403000/2019/002448/2 по митній декларації UA403030/2019/019790,  за яким митну вартість легкового автомобіля марки BMW; модель: Х5; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , бувшого у використанні, збільшено з 6670 USD  до 11918,53  USD  (а.с.16-17).
В обґрунтування вказаного рішення зазначено: “митна вартість імпортованого товару не може бути визнана у зв`язку з тим, що в документах поданих до митного оформлення наявні розбіжності, зокрема: у рахунку № б/н від 23.10.2019 продавцем транспортного засобу вказано VD Auto AS, Vestlia 3b, 1169 Oslo, однак у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 21.05.2015 власником транспортного засобу вказано BILLAKKSPESIAUSTEN AS; у рахунку №10046 від 02.10.2019 не вказані ідентифікаційні дані КТЗ; поданий банківський платіжний документ, у якому відсутнє посилання на дату складання рахунку. У митного органу виникли обґрунтовані сумніви щодо заявленої митної вартості даного товару у зв`язку з тим, що інформація яка міститься на загальнодоступних інтернет ресурсах вартість даного товару є вищою за заявлену декларантом”. В рішенні констатовано проведення процедури консультації і відсутність можливості застосування методів визначення митної вартості від 1 до 5. У підсумку, митна вартість товару визначена за резервним методом визначення митної вартості згідно статті 64 Митного кодексу України.  За основу для обрахунку митної вартості даного товару взято інформацію щодо вартості транспортного засобу обрахованого згідно ЕМД №UA204070/2019/19071 від 15.10.2019 на рівні 10750 EUR, що на момент подання ЕМД становить 11918,53 USD” (а.с.16-17).
При цьому, з наданої стороною відповідача для суду копії митної декларації №UA204070/2019/19071 від 15.10.2019 вбачається, що за нею було задекларовано легковий   автомобіль, який був у користуванні; марка: BMW; модель: Х5; ідентифікаційний номер: WBAZW41090L444596; модельний рік: 2011; календарний рік: 2011; тип двигуна: дизельний; об`єм двигуна: 2993 куб. см., що ввозився ПП “Захід Драйв” з Великобританії на умовах поставки DAP UA Дубно. В графі 15 митної декларації “країна відправлення” вказано: Великобританія, в графі 16 “Код країни відправлення”  – GB, в графі 34 “Код країни походження”  – DE.  В графі 42 зазначено ціну товару на рівні 8700 EUR, а в графі 43 – Код визначення методу митної вартості – 6, тобто резервний, а з урахуванням розділу 44 МД – вартість визначалася на підставі довідника SHCWACKE  (а.с.63). 
З урахуванням Рішення про коригування митної вартості товарів №UA403000/2019/002448/2 від  06.11.2019 Тернопільською митницею ДФС   винесено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA403030/2019/01551, якою відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів за митною декларацією №UA403030/2019/019790 від 29.10.209 (а.с.14-15). У картці відмови роз`яснено вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а саме: “Подати нову митну декларацію на підставі Рішення про визначення митної вартості від 06.11.2019 №UA403000/2019/002448/2, з врахуванням строків, передбачених ст. 263 МК України”. 
07.11.2019 уповноваженою особою позивача подано до митного оформлення МД №UA403030/2019/020501, за якою товар “легковий автомобіль, який був у користуванні; марка: BMW; модель: Х5; ідентифікаційний номер: WBAZW41040L830052; модельний рік: 2011; календарний рік: 2011;  тип двигуна: дизельний; об`єм двигуна: 2993 куб. см.; потужність: 180 кВт; загальна кількість місць, включаючи водія: 5; колір: чорний; колісна формула: 4x2; торгівельна марка: BMW; виробник: BMW/DE” випущено у вільний обіг. При цьому, в такій митній декларації, код визначення методу митної вартості в графі 43 - визначено як “ 1/6”,  а в  графах 47-48 наведено подробиці розрахунків, які свідчать, що позивач не погодився з резервним методом визначення митної вартості і з самою митною вартістю (а.с.12-13).
Відповідно до частини 1 статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно зі статтею 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Частинами 1-2 статті 53 Митного кодексу України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Зокрема, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України встановлено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
В силу вимог частини 5 статті 53 Митного кодексу України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
В свою чергу, відповідно до частини 1 статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Згідно з частиною 2 статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 54 Митного кодексу України передбачено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Частиною 1 статті 55 Митного кодексу України встановлено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
При цьому, частиною 1 статті 57 Митного кодексу України закріплено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
В силу вимог частини 2-3 статті 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією (частина 4 статті 57).
Таким чином, до виключних повноважень органу доходів і зборів належить здійснення контролю за правильністю визначення декларантом митної вартості імпортованих товарів, яке полягає у перевірці числового значення та методу визначення заявленої митної вартості.
Разом з тим, з урахуванням положень частини 3 статті 318 Митного кодексу України, яка встановлює, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, реалізація зазначених повноважень повинна відбуватись із обмеженим втручанням у процедуру самостійного визначення декларантом митної вартості імпортованих товарів, котрому повинна передувати наявність в органу доходів і зборів обґрунтованих сумнівів у правильності визначення заявленої митної вартості товарів.
Відповідно до частини 4 статті 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Згідно з частиною 5 цієї статті, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Частиною 10 статті 58 Митного кодексу України передбачено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:
1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;
2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;
3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.
4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;
5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
7) витрати на страхування цих товарів.
Частиною 11 статті 58 Митного кодексу України встановлено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті.
Частиною 9 статті 58 Митного кодексу України визначено, що розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, які підтверджуються документально та піддаються обчисленню.
В силу вимог частини 2 статті 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
А відповідно до частини 3 цієї статті, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу
З аналізу вищенаведених норм права вбачається, що обов`язок доведення митної ціни товару лежить на імпортерові. Але, при цьому, митний орган може витребувати додаткові документи лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Тобто імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. При цьому, в розумінні вищенаведених статей, сумніви митниці є обґрунтованими тоді, коли: 
- надані декларантом документи містять розбіжності, 
-  або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, 
-  або наявні ознаки підробки.
Відповідно, наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, випробовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Частиною четвертою статті 54 Митного кодексу України передбачено обов`язок митного органу письмово надавати інформацію декларанту про причини, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визначена.
Відповідно до Правил заповнення рішення про коригування митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за №883/21195, митним органом при визначенні митної вартості товарів у графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі:
- неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу);
-  невірно проведений розрахунок митної вартості;
- невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу III Кодексу;
- надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
У графі 33 оскаржуваного позивачем рішення про коригування митної вартості товарів відповідачем зазначено, що у митного органу виникли обґрунтовані сумніви щодо заявленої митної вартості даного товару у зв`язку з тим, що за інформацією, яка міститься на загальнодоступних інтернет ресурсах, вартість даного товару є вищою за заявлену декларантом.
Разом з тим, саме таке формулювання оспорюваного рішення вже доводить його протиправність, позаяк сама по собі інформація про вартість подібних транспортних засобів  не може розглядатися як обґрунтований сумнів. Більше того, така інформація з інтернет-ресурсів  не дозволяє співвіднести технічний стан транспортних засобів, позаяк мова йде про автомобілі  бувші у використанні, а не нові.  
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо неприйнятності ототожнення ціни самостійно ввезеного позивачем з Норвегії  автомобіля BMW  моделі Х5, 2011 року випуску, бувшого у використанні з ціною ввезеного  на умовах DAP UA Дубно ПП “Захід Драйв” з Великобританії автомобіля BMW  моделі Х5, 2011 року випуску, бувшого у використанні, яка до того ж визначена за шостим методом визначення митної вартості  - “резервним”, на відміну від обраного позивачем методу визначення митної вартості - “за ціною договору”. 
При цьому, судом встановлено, що усі основні документи, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів, тобто ті, які визначені у частинах 1-2 статті 53 Митного кодексу України,   декларант позивача митному органу надав.
Так, за змістом  договору купівлі-продажу вживаного транспортного засобу VD Auto AS, Vestlia 3b, 1169 Oslo, продав а ОСОБА_3 купив автомобіль BMW  моделі Х5, 2011 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_3 ,  пробіг 356050,  дата реєстрації в Норвегії 19.05.2015, стан: “потребує ремонту”, VIN: WBAZW41040L830052, ціна без переоформлення 60500 крон (6670 USD), яку слід оплатити на: 15060956291  (а.с.21-22). 
У рахунку-фактурі №10046 від 02.10.2019, оформленому VD Auto AS для ОСОБА_1 вказано про оплату автомобіля BMW  моделі Х5, 2011 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_3 за ціною 6670 USD на рахунок НОМЕР_4  (а.с.91-92).
Перерахунок 6670  USD з рахунку ОСОБА_1 на рахунок Auto AS, Vestlia 3b, 1169 Oslo через систему TurboSwift Приватбанку за покупку автомобіля по інвойсу 10046, BMW  моделі Х5, реєстраційний № НОМЕР_3 ,  підтверджено відповідним банківським документом (а.с.25-26), а їх зарахування на рахунок продавця – кредитним авізо  (а.с.23-24). 
Зазначеними документами в повній мірі підтверджено митну вартість автомобіля на рівні 6670 USD  і така вартість є підтвердженою ціною договору. Вказані документи в їх сукупності дозволяють не лише ідентифікувати відповідний автомобіль і сторін договору, а й свідчать про відсутність будь-яких розбіжностей чи суперечностей. 
Вірними є висновки суду першої інстанції, що твердження відповідача про наявність у нього сумнівів є абсолютно надуманими і голослівними, позаяк ґрунтуються на нічим не підкріпленій вимозі про зазначення VIN номера автомобіля на усіх без винятку документах. При цьому, сам відповідач не надав суду жодного доказу тому, що  надані декларантом документи містили розбіжності, чи ознаки підробки. Що стосується ціни, яка була фактично сплачена  позивачем за автомобіль, то така в повній мірі підтверджена належними і допустимими доказами  і в повній мірі відповідає  домовленостям сторін відповідного договору.
Автентичність документів, поданих позивачем до митного оформлення транспортного засобу за відповідною митною декларацією, ніким не спростована. Даних про те, що експорт транспортного засобу, ввезеного на митну територію України позивачем, фактично проведено іншим нерезидентом та за іншою митною вартістю відповідачем не здобуто і суду не надано. 
З огляду на наведене, усі зауваження відповідача з приводу наявності у нього сумнівів у правильності визначення позивачем митної вартості та з приводу не підтвердження позивачем числових значень складових митної вартості є необґрунтованими та надуманими. 
Суд наголошує, що в частині 3 статті 53 Митного кодексу України передбачено    чіткі підстави для наявності у митного органу права вимагати надання додаткових документів, які повинні бути зазначені в графі 33 рішення про коригування митної вартості відповідно до частини 2 статті 55 Митного кодексу України.
Відтак, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
У зв`язку з вказаним, саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.
На переконання суду відповідач не довів, що заявлені декларантом відомості про митну вартість товару є неповними та/або недостовірними, відповідач не вказав на документи, зазначені у частині 2 статті 53 Митного кодексу України, і які подав позивач як декларант при митному оформленні транспортного засобу, в яких з них наявні розбіжності, ознаки підробки або які не містять всіх відомостей на підтвердження числових значень складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена позивачем за автомобіль, всупереч імперативної вимоги закону.
Слід зауважити, що фактичною підставою для направлення позивачу повідомлення про необхідність подачі додаткових документів фактично слугувала інформація з інтернет  ресурсів.
Разом з тим, сама по собі інформація з мережі Інтернет не може бути самостійною підставою для витребування митним органом додаткових документів з метою підтвердження заявленої митної вартості, якщо при цьому подані до митного оформлення разом з митною декларацією документи не містять розбіжностей, ознак підробки та містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всі відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Крім того, митний орган при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, має діяти у спосіб, визначений Митним кодексом України, а відомості, які містяться в базах даних, чи в мережі Інтернет мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень. Такі відомості з об`єктивних причин не можуть містити усієї інформації, що стосується товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар. Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості транспортного засобу та рівнем вартості такого транспортного засобу, що пропонується на продаж, або що ввозився на митну територію України  не є беззаперечним доказом для підтвердження висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують сумнів у правильності визначення митної вартості товару та довести обґрунтованість цього сумніву, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає право вчиняти дії, спрямовані на коригування митної вартості товару.
Отже, відповідно до наявних у справі доказів, відповідач взагалі не мав передбачених частиною 3 статті 53 Митного кодексу України підстав на витребування у позивача додаткових документів.
Крім того, стороною відповідача не доведено і обґрунтованість власних розрахунків, ні нормативно, ні фактично (оскільки не використано інформації, вказаної у актах   про проведення  огляду товару, не враховано технічний стан авто).
За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що Тернопільською митницею ДФС не доведено існування обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості транспортного засобу у митній декларації №UA403030/2019/019790 від 29.10.2019, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено.
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду  -  без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

                                                    п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 січня 2020 року у справі № 460/3381/19 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	М. П. Кушнерик 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 24 червня 2020 року