КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  

 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
17 липня 2020 року                                                                             м. Київ
 
Суддя Київського апеляційного суду                                  Васильєва М.А., 
за участю:
потерпілого                                                                                                   ОСОБА_1 
захисника                                                                                                      Лукашенка С.П.
особи, яка притягнута до
адміністративної відповідальності                                                ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 27 травня 2019 року, якою 
ОСОБА_2 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово не працює, який проживає за адресою:                   АДРЕСА_1 ,
визнаний винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124,                            ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, 
В С Т А Н О В И Л А:
Постановою суду ОСОБА_2 визнаний винуватим в тому, що 10 квітня 2019 року о 13.20 годині, керуючи автомобілем «Рено» державний номерний знак   НОМЕР_1  по бульв. Верховної Ради, 34, в м. Києві, порушив п. 12.3 Правил дорожнього руху України, при цьому не виконав вимоги дорожнього знаку 3.21 «в`їзд заборонено», виїхав в зустрічному напрямку, під час виникнення небезпеки не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем «Шевроле» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , що спричинило пошкодження транспортних засобів, чим ОСОБА_2 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.
Крім того,  ОСОБА_2 10 квітня 2019 року о 13.20 год. керував автомобілем «Рено» державний номерний знак         НОМЕР_1 по бульв. Верховної Ради, 34 в м. Києві з ознаками наркотичного сп`яніння, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову, винести нову постанову, якою провадження у справі в частині звинувачення перебування з ознаками наркотичного сп`яніння закрити у зв`язку з відсутністю його вини.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає про те, що оскаржувану постанову прийнято незаконно, ніяких наркотичних засобів він не вживав, від медичного огляду не відмовлявся, йому взагалі ніхто таких підозр не висловлював і ніяких перевірок не пропонував.  В порушення його прав рішення прийнято без його участі та без повідомлення про дату слухання справи.
Також ОСОБА_2 посилається на те, що 10 квітня 2019 року приблизно о 12:00 він рухався на автомобілі «Рено» в місті Києві. Рухаючись по вулиці Юрія Гагаріна, сталася ДТП з автомобілем «Шевроле», який рухався у зустрічному напрямку. Так як він їхав по цій вулиці вперше, не помітив (можливо відволікся) знак про односторонній рух, то виїхав на зустрічну смугу руху, де зіткнувся із автомобілем «Шевроле». Поліція оформила ДТП, склала відповідну схему.
На переконання апелянта, дії поліції по складанню  матеріалів є незаконними, оскільки останні скористались тим, що він ( ОСОБА_2 ) погано розуміє українську мову, склали матеріали про обставини, яких не було насправді. Підозр про сп`яніння ніхто не висував, тільки сміялись, що він випадково поїхав по зустрічній, свідків ніхто не запрошував, направлення на огляд не складалося та не видавалося, акт перевірки на стан сп`яніння не складався, від керування авто ніхто не відстороняв, якщо дійсно він на думку працівників поліції був під впливом якихось наркотичних засобів.
 
Під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 підтримав апеляційній вимоги, пояснив, що не може погодитись з оскаржуваною постановою у частині притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, з огляду на те, що йому не було запропоновано будь-що проходити. Він погано розуміє українську мову, вважав, що працівники поліції складають адміністративний матеріал по обставинах, що стосується дорожньо-транспортної пригоди, з якою він ( ОСОБА_2 ) погодився, оскільки порушив ПДР України. Наголосив на тому, що в присутності свідків йому нічого не пропонували проходити, більш того, свідків взагалі не було. З приводу дорожньо-транспортної пригоди з водієм іншого автомобіля не спілкувався. В документах, які складали працівники поліції він ( ОСОБА_2 ) не розписувався.
 
Захисник Лукашенко С.П. підтримав доводи, які викладені в апеляційній скарзі, просив їх задовольнити та пояснив про те, що апеляційна скарга складалась ним від імені ОСОБА_2 після укладення угоди з останнім та ознайомлення з матеріалами справи. Працівники поліції не тільки зазначили невірну адресу проживання ОСОБА_2 , але й при складанні матеріалів не дотримались вимог закону в частині притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто, останніми не було дотримано процедуру, як того вимагає Закон. Також ОСОБА_2 не було забезпечено адвоката. Матеріали справи не містять переконливих доказів, які б свідчили про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого  ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Опитаний в суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_1 не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, пояснив про те, що в момент ДТП працівники поліції когось затримували з тих, хто знаходився в автомобілі під керуванням ОСОБА_2  Після ДТП до автомобіля  ОСОБА_2 підбігли одразу працівники поліції та всіх, хто був в автомобілі, затримали, на ОСОБА_2 одягнули кайданки та посадили в автомобіль поліції. Він ( ОСОБА_1 ) там був тривалий час, очікував на аварійного комісара. В його присутності будь-яких сторонніх осіб, крім затриманих, його та працівників поліції не було. Був ще один потерпілий від ДТП, але у нього в автомобілі були невеликі пошкодження і, побачивши картину затримання всіх, він сказав, що нічого очікувати не буде, поїде. Той потерпілий поїхав. У його присутності ОСОБА_2 нічого не підписував, ніяких людей до нього не підводили. Після ДТП ОСОБА_2 був побитий, руки були в кайданках за спиною, він увесь час перебував в автомобілі поліції. На місці ДТП він перебував біля 3-4 годин.
 
Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2 та його  захисника Лукашенка С.П. на підтримку апеляційних вимог, опитавши потерпілого, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про задоволення апеляційної скарги, з наступних підстав.
 
Згідно з вимогами ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
 
Проте, як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції ці вимоги закону дотримані не у повному обсязі.
 
Так під час апеляційного розгляду встановлено, що працівниками поліції неналежно встановлено особу ОСОБА_2 та зазначено адресу проживання, по якій ОСОБА_7 не проживає, що позбавило суд можливості забезпечити участь ОСОБА_2 під час розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення щодо нього.  
 
Відповідно до ст. 268 КУпАП передбачено право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. 
 
Однак, як вбачається з матеріалів справи, вказані вимоги закону працівниками поліції не дотримані, оскільки, як встановлено в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_2 українською мовою не володіє, російською володіє обмежено, на побутовому рівні, перекладач у справі залучений не був, а всі процесуальні документи у справі складені саме українською мовою, чим  порушено право ОСОБА_2 на захист, про що внаслідок неналежного складання матеріалів справи суд першої інстанції під час розгляду справи не був повідомлений, а, відтак, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.
 
Під час апеляційного розгляду встановлено, що 10 квітня 2019 року о 13.20 годині, керуючи автомобілем «Рено» державний номерний знак НОМЕР_3 по бульв. Верховної Ради, 34, в м. Києві, порушив п. 12.3 Правил дорожнього руху України. При цьому ОСОБА_2 не виконав вимоги дорожнього знаку 3.21 «в`їзд заборонено», виїхав в зустрічному напрямку, під час виникнення небезпеки не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем «Шевроле» номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , що спричинило пошкодження транспортних засобів, чим ОСОБА_2 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.
 
Під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_2 наголосив на тому, що він допустив порушення ПДР України, не побачив знак, який забороняє рух, та допустив зіткнення з автомобілем «Шевроле», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія                   ОСОБА_1 .. Винуватість ОСОБА_2 уу вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.1 24 КУпАП, окрім визнання ним своєї вини,  підтверджується й іншими доказами у справі, та не оспорюється в апеляційній скарзі.   
 
З огляду на викладене, апеляційний суд доходить висновку, що вина ОСОБА_2 у порушенні п. 12. 3 ПДР України, знаку3.21 «в`їзд заборонено» ПДР України,  що призвело до пошкодження транспортного засобу, доведена у повному обсязі. 
 
Разом з тим, враховуючи, що з моменту вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, пройшло більше 3 місяців, відповідно до положень ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення не може бути накладено на винну особу,  у зв`язку з чим  провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.
 
Щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, то слід вказати наступне. 
 
Приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_2 , суд першої інстанції в оскаржуваній постанові послався на протокол про адміністративні правопорушення, схемою ДТП з описом розташування і пошкоджень транспортних засобів, письмовими поясненнями ОСОБА_1 про обставини події, письмовими поясненнями  свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_9 про відмову в їх присутності від огляду ОСОБА_2 від проходження для визначення стану сп`яніння. 
Однак, місцевий суд, не проаналізував докази їх в сукупності та не перевірив їх з точки зору достатності та допустимості, не усунув наявні у справі суперечності.
 
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 163689 від 10 квітня 2020 року, складеного щодо ОСОБА_2 , 10 квітня 2019 року о 13.20 год.                       ОСОБА_2 керував автомобілем «Рено», державний номерний знак         НОМЕР_1 , по бульв. Верховної Ради, 34 в м. Києві з ознаками наркотичного сп`яніння, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП(ас. 1).
При цьому, як зазначив під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 , жодних документів, які були складені працівниками поліції,  він не підписував,  і підпис у протоколі не його,  що також було підтверджено і  потерпілим ОСОБА_1 під час надання пояснень в суді апеляційної інстанції, оскільки ОСОБА_2 перебував у кайданках, руки були застібнуті за спиною. 
 
Статтею 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року за № 1452/735, передбачені порядок, процедура та особливості проведення огляду особи на стан сп`яніння, а також дії поліцейського в разі відмови особи від проходження такого огляду.
Відповідно до Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
 
До Київського апеляційного суду неодноразово з метою перевірки пояснень ОСОБА_2 та доводів апеляційної скарги, викликались свідки  ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , працівники поліції, а також витребовувався відеозапис події з нагрудних відео реєстраторів  (ас. 56, 57, 61, 62,  68, 69, 70).
 
Свідки, як і працівники поліції, до апеляційного суду не з`явились, причини їх неявки суду апеляційної інстанції невідомі. 
 
З Управління патрульної поліції у м. Києві надійшла відповідь на запит апеляційного суду з повідомленням про те, що інформація, яка зафіксована з використанням портативних відеореєстраторів працівниками поліції є з обмеженим терміном зберігання, яке здійснюється згідно технічних характеристик виробника програмного забезпечення та нормативно правових актів й не може перевищувати 30 діб з моменту фіксування події на відповідний прилад. Оскільки, із дати фіксації події пройшло більше 30 днів, забезпечення виконання запиту в частині надання відеозаписів - є неможливим (ас. 64).
 
Відповідно до вимог ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
 
Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення с будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
 
Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.
 
При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності, апеляційний суд доходить наступного висновку. 
 
Так, хоча особа за національним законом притягується до адміністративної відповідальності, виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, їй пред`явлено «кримінальне обвинувачення» у його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (пункт 51 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Михайлова проти Російської Федерації»).
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року                  № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових принципах, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.
Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовій позиції ЄСПЛ, який у своєму рішенні «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації No R (91), зокрема: забезпечення права особи на захист, у тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.
 
Під час апеляційного розгляду встановлено, що працівниками поліції не  дотримані вимоги закону при складанні щодо ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, що ставить під сумнів вчинення ОСОБА_2 вказаного правопорушення. 
 
З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, з урахуванням положень, викладених у рішенні  Європейського суду з прав людини  від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії», відповідно до якого збір судом доказів на підтвердження винуватості особи  за  відсутністю сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, апеляційний суд доходить висновку, що  наявною сукупністю доказів у справі не доведена наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, постанова суду - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1                  ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, - 
П О С Т А Н О В И Л А : 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 - задовольнити.
 
Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 27 травня 2019 року, якою ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік  - скасувати.
 
                Прийняти нову постанову, якою ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та провадження у справі закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із  закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
 
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його  діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин,  викладених у протоколі серії БД № 163689 від 10 квітня 2019 року. 
 
Постанова оскарженню не підлягає.

                Суддя
Київського апеляційного суду                                                                                                      М.А. Васильєва