ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 753/20260/17                                                          Суддя (судді) першої інстанції: Донець В.А.
                                                                                                Суддя-доповідач: Губська Л.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Головуючого судді:                                                  Губської Л.В., 
суддів:                                                                      Епель О.В., Оксененка О.М.,
за участі секретаря                                                  Кондраток А.В.,
позивача                                                             ОСОБА_1 ,
представника позивача                                        Семенюка К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, інспектора патрульної служби роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Національної поліції України лейтенанта поліції Руденка Олександра Віталійовича   про визнання незаконним акту, визнання протиправними дій,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив:
- визнати незаконним акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу Toyota RAV-4 НОМЕР_1 від 12 грудня 2016 року;
- визнати протиправними дії інспектора патрульної служби роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції ДПП НП України лейтенанта поліції Руденка О.В. в частині, що стосується тимчасового затримання транспортного засобу Toyota RAV-4 НОМЕР_1 , шляхом його доставляння евакуатором для зберігання на спеціальний майданчик відповідно до статті 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.12.2016 за наслідками дорожньо-транспортної пригоди інспектором патрульної служби роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції ДПП НП України лейтенантом поліції Руденком О.В. було здійснено тимчасове затримання належного позивачеві автомобіля шляхом його доставляння евакуатором для зберігання на спеціальний майданчик, про що інспектором складено акт огляду та тимчасового затримання від 12.12.2016. 
Такі дії відповідачем були вчинені у зв`язку з наявністю потерпілих внаслідок ДТП та за дорученням слідчого Даданенко О.С. На думку позивача, протиправним є складення такого акту без протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки згідно із висновком судово-медичного експерта від 19.04.2017№574/Е дорожньо-транспортної пригоди з потерпілими не було, відповідно були відсутні підстави для затримання транспортного засобу, передбачені ст. 265-2 КУпАП та Порядком тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1102. 
За твердженням позивача, за час перебування на спеціальному майданчику його автомобіль було пошкоджено, вкрадено особисті цінні речі, в тому числі і грошові кошти, чим йому завдано шкоди внаслідок протиправних дій інспектора.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено, при цьому суд першої інстанції виходив з відсутності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та порушенням права власності позивача, яке полягало в пошкодженні його автомобіля під час зберігання на спеціальному майданчику. Відтак, суд дійшов висновку, що визнання протиправними дій інспектора поліції щодо тимчасового затримання автомобіля шляхом доставляння його на спеціальний майданчик та складення відповідного акту не призведе до відновлення прав, інтересів, за захистом яких звернувся позивач.
Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Доводи апеляційної скарги аналогічні тим, що містяться в позовній заяві, яким, як вважає апелянт, судом першої інстанції не надано належної оцінки.
В судовому засіданні позивач та його представник доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.
Належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду відповідачі до суду не прибули, що не є перешкодою для судового розгляду справи.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що 12 грудня 2016 року у м. Києві на ділянці дороги між проспектом Броварським та с. Зазим`я відбулась ДТП, що підтверджується протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, складеним слідчим СУ ГУ Національної поліції у м. Києві Даданенком О.С. (а.с. 44-47 т. 2).
Відповідно до доручення слідчого СУ ГУ НП у м. Києві Даданенка О. С. (а.с. 33 т. 2) автопатрулю 0315 доручено поставити автомобілі Toyota RAV-4 д.н.з. НОМЕР_1 та Тоyota Camry д.н.з. НОМЕР_2 на майданчик тимчасового затримання транспортних засобів. 
Інспектором патрульної служби роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції ДПП НП України лейтенантом поліції Руденком О.В. складено рапорт від 12.12.2016 на ім`я начальника Деснянського УП НП України у м. Києві Косовського О.Г. (а.с. 26 т. 1), в якому  він зазначив, що під час патрулювання отримав виклик «ДТП без потерпілих» по вул. Київська в бік с. Зазим`я. Прибувши на місце події побачили, що автомобіль НОМЕР_1 знаходився на смузі руху в бік міста Києва, автомобіль НОМЕР_2 знаходився в кюветі в бік міста Києва. 
Відповідно до акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 12.12.2016 (а.с. 15 т. 1), інспектором патрульної служби роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції ДПП НП України лейтенантом поліції Руденком О.В. у присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , здійснено огляд та тимчасове затримання транспортного засобу Toyota RAV-4 диз. НОМЕР_1 , шляхом доставляння для зберігання на спеціальний майданчик, місцезнаходження м. Київ, вул. Набережно-Лугова, 4, тел. 38-044-583-33-33. 
Власником затриманого транспортного засобу є позивач.
Огляд та тимчасове затримання транспортного засобу здійснено у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою з потерпілими та за дорученням слідчого Даданенка О.С. 
Згідно з листом слідчого управління ГУ НП у м. Києві від 07.11.2019 № 125зі/125/23/2-2019 (а.с. 79 т. 2) у ході перевірки за запитом позивача від 01.11.2019 виявлено, що при складанні протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 12.12.2016 не було зазначено про вилучення транспортних засобів. За даним фактом підлягав притягненню до дисциплінарної відповідальності слідчий слідчого управління Головного управління Даданенко О.С., однак відповідно до статті 21 Дисциплінарного статуту Національної поліції України дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше шести місяців з дня вчинення дисциплінарного проступку.
Вважаючи свої права порушеними, внаслідок безпідставного затримання транспортного засобу та порушення строків його повернення, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не призведе до відновлення його прав, інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки зміст позову вказує на порушення його права власності, яке полягало в пошкодженні належного йому автомобіля під час зберігання на спеціальному майданчику.
Проте, колегія суддів не може повною мірою погодитись з таким висновком суду першої інстанції  з огляду на наступне.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Разом з тим, як на час подання цього позову, так і на момент прийняття судом оскаржуваного рішення, відповідно до частини першої статті 122 КАС адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною другою цієї статті визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
Як вбачається з позовної заяви, позивач оскаржує акт огляду та тимчасового затримання його транспортного засобу та дії відповідача щодо затримання цього транспортного засобу шляхом його доставляння евакуатором для зберігання на спеціальний майданчик.
Такі дії відповідача були вчинені у присутності ОСОБА_1 , про що він особисто зазначає, зокрема у додаткових поясненнях до адміністративного позову (зворотній бік а.с. 36 т. 2), вказуючи, що після повернення з лікарні він мав намір переставити свій автомобіль на інше місце за допомогою евакуатора , який надала його страхова компанія.
Враховуючи, що КАС України пов`язує початок шестимісячного строку для звернення до суду з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, можна дійти висновку, що позивач був обізнаний про порушення своїх прав саме 12 грудня 2016 року.
Клопочучи про поновлення строку на звернення до суду, позивач вказує, що про порушення своїх прав він дізнався з листа слідчого управління Головного управління Національної поліції України № 6841/125/23/2-17 від 10 травня 2017 року, який він отримав 18 травня 2017 року.
Зі змісту цього листа вбачається, що за результатами розгляду його звернень від 07, 14 та 21 квітня 2017 року, щодо порушень, допущених слідчими під час оформлення дорожньо-транспортної пригоди, учасником якої був позивач, проведено перевірку. Крім того, за результатами досудового розслідування 26.04.2017  кримінальне провадження № 12016100030015271 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Разом з цим, колегія суддів вважає безпідставними посилання позивача на вказаний лист, оскільки зміст цього листа не стосується оскаржуваного акта та дій відповідача щодо тимчасового затримання транспортного засобу. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що, за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла (повинна була) дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні від 01 грудня 2004 року № 1-10/2004 визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із її заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Колегія суддів звертає увагу на те, що встановлення законом процесуальних строків   передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного процесу та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. 
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.03.2009, прийнятого за наслідком розгляду заяви № 20347/03 у справі «Плахтєєв та Плахтєєва проти України», зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді. Однак, це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, тощо.
Колегія суддів зазначає, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Поновлюючи строк звернення до суду, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не дотримано шестимісячного строку звернення до суду, встановленого статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній, на час виникнення спірних відносин), проте враховуючи тривалий розгляд справи в суді першої інстанції, з огляду на важливість прав, інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання причин пропущення строку звернення до суду поважними.
Втім, колегія суддів погоджується з аргументами відповідача про недотримання позивачем строків звернення з даним позовом до суду, оскільки про порушення своїх прав він дізнався 12 грудня 2016 року,  безпосередньо в момент їх порушення внаслідок протиправних, на його думку дій відповідача. Отже звертаючись у листопаді 2017 року до суду із вимогами про визнання незаконним акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу та визнанням протиправними дій щодо затримання транспортного засобу, позивачем порушено строки звернення до суду, які визначені ст. 122 КАС України.
Відтак, позов пред`явлено поза межами передбаченого законом шестимісячного строку, а дії, які вчинялись позивачем в порядку досудового врегулювання спору шляхом подання звернень та заяв, не можуть свідчити про його необізнаність про порушення його прав та бути підставою для поновлення строку на звернення до суду. При цьому, позивачем не надано доказів на підтвердження обставин, які були об`єктивно непереборними, на підтвердження наявності поважних причин пропуску строку.
Відповідно до положень частини третьої статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Згідно п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду з підстав, встановлених статтею 240 цього Кодексу.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а адміністративний позов залишенню без розгляду.
Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 315, 319, 321, 322 КАС України, суд, - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2020 року - скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, інспектора патрульної служби роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Національної поліції України лейтенанта поліції Руденка Олександра Віталійовича про визнання незаконним акту, визнання протиправними дій - залишити без розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Постанова в повному обсязі складена 13.07.2020.

Головуючий-суддя:                                                                      Л.В. Губська

Судді:                                                                                          О.В. Епель

                                                                                                    О.М. Оксененко