ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1146/20 Справа № 205/8385/17 	  	Головуючий у першій інстанції: Басова Н. В. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,
при секретарі                        Догоновій О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа – Приватне акціонерне товариство “Європейський страховий союз”, про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, – 

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 30 червня 2017 року о 15 год. 00 хв. у м. Дніпро на Кайдацькому мосту відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Нісан Кашкай, реєстраційний номер НОМЕР_1 (на момент ДТП транзитний НОМЕР_2 ) під керуванням ОСОБА_1 , та автомобілем Деу Ланос, реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 , в результаті якої вказані автомобілі отримали механічні ушкодження. Постановою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 серпня 2017 року відповідача визнано винним у скоєні вказаної ДТП. Відповідно до висновку №0031/09 від 15 вересня 2017 року з визначення матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу, внаслідок пошкодження автомобіля Nissan Qashqai, реєстраційний номер НОМЕР_1 , позивачу було завдано матеріальний збиток в сумі 16349,02 грн. Окрім того, під час вчинення відповідачем дорожньо-транспортної пригоди в автомобілі позивача знаходилась її малолітня донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка хворіє на атиповий аутизм з тяжкою когнітивною недостатністю. Позивач зазначає, що несподіваний потужний удар дуже налякав її малолітню доньку та ввів в панічний стан, який тривав достатньо довгий проміжок часу, що викликало в позивача глибокі душевні переживання. Тому, позивач просила стягнути з відповідача шкоду пов`язану з пошкодженням належного позивачу автомобіля марки Nissan моделі Qashqai 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 в розмірі 16349,02 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача вартість послуг оцінювача в розмірі 1500,00 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача грошову суму в розмірі 5000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди та всі понесені позивачем судові витрати.
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2019 року  позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 5000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 704,80 грн.; в задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 відмовлено. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалення в цій частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог.
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, зокрема, рекомендованими повідомленнями про вручення судової повістки ОСОБА_3 та представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , які долучено до матеріалів справи. Разом з тим, 02.06.2020 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подано заяву про перенесення слухання справи, у зв`язку з оголошеним карантином. Колегія суддів вважає, що дана заява є необґрунтованою, адже карантинні обмеження значно послаблені з 22 травня 2020 року, рух транспорту у м. Дніпрі та Дніпропетровській області повністю відновлено. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду в оскаржуваній частині, виходячи з наступного. 
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 30 червня 2017 року о 15 год. 00 хв. у м. Дніпро на Кайдацькому мосту відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Нісан Кашкай, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , належить позивачу, та автомобіля Деу Ланос, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , в результаті якої вказані автомобілі отримали механічні ушкодження.
Відповідно до полісу №АМ/1075208 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії якого з 30.06.2017 року по 29.06.2018 року включно, ПрАТ «Європейський страховий союз» застраховано відповідальність ОСОБА_3 ; транспортний засіб Daewoo Lanos, д/н НОМЕР_3 ; ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 200000,00 грн., за шкоду, заподіяну майну - 100000,00 грн., франшиза - 1000,00 грн. (а.с. 105). 
Згідно роздруківки перевірки чинності поліса внутрішнього ОСЦПВВТЗ, станом на 30.06.2017 року, ПрАТ “Європейський Страховий Союз” позбавлений права укладати договори страхування лише з 03.10.2017 року (а.с.154).
Відомостей щодо отримання ПрАТ «Європейський страховий союз» повідомлення ОСОБА_1 про дорожньо-транспортну пригоду, заяви про виплату страхового відшкодування та результатів розгляду страховою компанією зазначеного вище звернення - позивачем суду не надано.
Постановою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 серпня 2017 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. в дохід держави (а.с.129).
15 вересня 2017 року оцінювачем ОСОБА_5 за результатами огляду КТЗ автомобіля Nissan Qashqai, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 власником якого є ОСОБА_1 , складений протокол огляду колісного транспортного засобу (а.с.58).
Суду надано висновок фахівця №0031/09 з визначення матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу від 15 вересня 2017 року, матеріальний збиток завданий ОСОБА_1 - власнику автомобіля Nissan Qashqai, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , складає 16349,02 грн. (а.с.47-57).
Згідно листа МТСБУ від 02.01.2020 року за №9-09/173, на 30.06.2017 року договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/1075208, укладений щодо забезпечення автомобілю Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_6 , був укладений страховиком ПрАТ “Європейський Страховий Союз”; в ЦБД МТСБУ за договором страхування АМ/1075208 не виявлено інформації про вимоги потерпілих внаслідок ДТП, що сталося 30.06.2017 року. Також зазначено, що ПрАТ «Європейський страховий союз» позбавлений членства в МТСБУ з 03.10.2017 року (а.с.218).
Згідно витягу з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПрАТ «Європейський страховий союз» не припиняло свою діяльність та не перебуває в стадії припинення (а.с.223-227).
Відповідно до частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року №1961-IV “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” (далі - Закон №1961-IV).
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).
Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.
Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що власник автомобіля, який постраждав внаслідок ДТП може реалізувати своє право вимоги щодо відшкодування шкоди шляхом звернення з позовом лише до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Відповідний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що у даній справі позовні вимоги до ПрАТ «Європейський страховий союз» не заявлені; враховуючи, що позивачем не надано суду доказів, що у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування позивачу, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, - колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , що передчасно пред`явлені до заподіювача шкоди ОСОБА_3 .
Місцевим судом безпідставно не вирішено питання щодо залучення до участі у справі у якості співвідповідача ПрАТ «Європейський страховий союз»; однак, у даному випадку, зазначена обставина не є підставою для скасування в оскаржуваній частині рішення місцевого суду, оскільки висновок суду першої інстанції про передчасність пред`явлення позову до  ОСОБА_3  є правильним. Крім того, колегія наголошує, що позивач не позбавлений можливості, на захист своїх прав та законних інтересів, звернутись з відповідним позовом до ПрАТ «Європейський страховий союз». 
Стосовно посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги норми ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивильно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо права страховика відмовляти у виплаті страхового відшкодування у разі неподання заяви впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, колегія суддів зазначає наступне.
Враховуючи, що ні місцевому, ні апеляційному судам позивачем не надано доказів неподання до страхової компанії заяви впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди; встановивши, що судам не надано позивачем письмової відмови страхової компанії у виплаті страхового відшкодування у зв”язку з порушенням позивачем річного строку, що передбачений ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивильно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», - колегія дійшла висновку про недоведеність тверджень апелянта щодо відсутності підстав у страхової компанії для виплати позивачу страхового відшкодування. 
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд звертає увагу, що рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2019 року в частині задоволених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди не оскаржується, тому апеляційний суд справу в цій частині не переглядає.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, колегія приходить до висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін.
Колегія суддів наголошує, що позивач не позбавлений можливості звернення до місцевого суду, на захист своїх прав та законних інтересів, з іншим позовом.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – залишити без задоволення. 
Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2019 року – в оскаржуваній частині залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий

Судді