Справа № 127/5022/17
Провадження № 22-ц/801/1066/2020
Категорія: 9
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Марчук В. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року	Справа № 127/5022/17	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючої: Марчук B.C.,
суддів: Сопруна В.В., Берегового О.Ю.,
секретар: Богацька О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу № 127/5022/17 за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна  Бориса  Михайловича, Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Павліченко  Ганни  Вікторівни, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування майна, скасування запису та зобов`язання здійснити державну реєстрацію права власності, за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2018 року, ухвалене під головуванням судді Федчишена С.А., дата складання повного тексту рішення - 19.02.2018 року, - 

в с т а н о в и в :

В березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся у Вінницький міський суд Вінницької області з даним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що він, відповідно до рішення постійно діючого третейського суду при Товарній біржі «Капітал» від 03 квітня 2007 року, набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 (рішенням Вінницької міської ради №71 від 21 грудня 2015 року вулиця Першотравнева перейменована у вулицю Магістратську).
Згодом, 24 липня 2008 року між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк», для забезпечення виконання кредитних договорів №11375313000 та №11375325000 боржника ОСОБА_3 , було укладено договір іпотеки, за умовами якого він передав в іпотеку АКІБ « УкрСибБанк» 
вищевказану квартиру.
У 2016 році до належної ОСОБА_1 квартири зайшли невідомі особи, які представились співробітниками ТОВ «Кей-Колект» і повідомили, що право власності на зазначену квартиру, переоформлене на ТОВ «Кей-Колект» відповідно до умов договору іпотеки та укладеного договору факторингу з ПАТ «УкрСиббанк». Цими невідомими особами були вибиті двері в квартиру та змінені замки, внаслідок чого позивач в квартиру більше зайти не зміг. Зазначив, що 28 серпня 2015 року право власності на вказану квартиру за ТОВ «Кей-Колект» було перереєстровано рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича з внесенням запису про таке право власності за №10968192 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Як підстава виникнення права власності на спірну квартиру в реєстрі, зазначене рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 24004284 від 28 серпня 2015 року.
12 лютого 2016 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_2 . Перехід права власності відбувся за рішенням приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Павліченко Ганни Вікторівни, якою було внесено запис про право власності за №13289372.
Підставою внесення цього запису вказано договір купівлі-продажу №278 від 12 лютого 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павліченко Г.В. 
Ще позивачем зазначено, що жодних повідомлень від ПАТ «УкрСиббанк» та від ТОВ «Кей-Колект» про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 24 липня 2008 року він не отримував, як і не отримував повідомлень про намір звернути стягнення на заставлене майно. 
Приватний нотаріус Суперфін Б.В. також не повідомляв його про задоволення вимог Іпотекодержателя в порядку досудового врегулювання.
При цьому, пунктом 5.2 Договору іпотеки від 24 липня 2008 року, укладеного між позивачем та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», передбачено, що позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому ЗУ «Про іпотеку»; 2) отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому ЗУ «Про іпотеку». 
Інших умов та підстав для задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку, Договір іпотеки від 24 липня 2008 року не містить, тим самим, сторони за вказаним договором дійшли згоди про те, що право на продаж заставленого майна виникає виключно на підставі окремого договору. Такий договір між ТОВ «Кей-Колект» та ОСОБА_1 не укладався.
Позивач вважає, що ТОВ «Кей-Колект» порушено вимоги договору іпотеки в частині звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Вказаний спосіб звернення стягнення полягає у досягненні між сторонами згоди, якої не було. За таких обставин, при відсутності окремого договору, у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Б.М. були відсутні правові підстави для прийняття рішення №24004284 від 28 серпня 2015 року, про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект». 
Абзацами 2-3 ч. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію. Відповідно до ч. 9 ст. 15 вказаного Закону України, державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії. Дана норма, кореспондується з абзацом 7 п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868, чинним станом на 28 серпня 2015 року, яким встановлено, що нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії, крім випадків, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Оскільки нотаріус Суперфін Б.М. не вчиняв нотаріальних дій із нерухомим майном та за умови відсутності окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, вказана державна реєстрація права власності є такою що суперечить Закону, в зв`язку з чим підлягає визнанню недійсною та скасуванню.
Далі позивач вказував, що ОСОБА_2 отримала право власності на спірну квартиру за договором купівлі-продажу №278 від 12.02.2016 року, укладеним з ТОВ «Кей-Колект». Оскільки право власності на вказану квартиру на ТОВ «Кей-Колект» було перереєстроване незаконно, то ТОВ «Кей-Колект» не мало права її відчужувати. 
Тому, з огляду на викладене та норму ч.1 ст. 388 ЦК України, позивач вважав, що він має право витребувати зазначену квартиру у добросовісного набувача ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що спірна квартира вибула з володіння позивача не з його волі.
Ще позивач вказав, що він не має іншого житла, був зареєстрований та постійно проживав у квартирі, яка була передана в іпотеку і виступала, як забезпечення зобов`язань за споживчими кредитами, наданими в іноземній валюті; загальна площа квартири - 46,9 кв. м. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується, як місце постійного проживання позичальника і перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; а також, у разі, якщо загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. метрів для квартири. 
Враховуючи зазначені обставини, ОСОБА_1 просив суд скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича №24004284 від 28 серпня 2015 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запис №10968192 від 28 серпня 2015 року про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»; скасувати запис №13289872 від 12 лютого 2016 року про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , проведену на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28281317 від 17 лютого 2016 року, прийнятого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павліченко Ганною Вікторівною; витребувати від ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 46,9 кв. м, житловою площею 32,9 кв. м; зобов`язати реєстраційну службу Вінницького міського управління юстиції здійснити державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 . 
Ухвалою суду від 30 червня 2017 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог залучено ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .
Ухвалою суду від 25 жовтня 2017 року замінено неналежного відповідача реєстраційну службу Вінницького міського управління юстиції на належного - Департамент адміністративних послуг Вінницької міської ради.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2018 року позов задоволено частково. Вирішено: скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича №24004284 від 28 серпня 2015 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запис №10968192 від 28 серпня 2015 року про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»; 
скасувати запис №13289872 від 12 лютого 2016 року про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , проведену на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28281317 від 17 лютого 2016 року, прийнятого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павліченко Ганною Вікторівною;
витребувати від ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 46,9 кв. м, житловою площею 32,9 кв.м.; 
в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; вирішено питання про судові витрати.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України позивач має право витребувати квартиру за адресою АДРЕСА_1 у добросовісного набувача - ОСОБА_2 в зв`язку з тим, що ТОВ «Кей-Колект» безпідставно та незаконно набуло право власності на зазначену квартиру і не мало права її відчужувати, спірна квартира вибула із володіння позивача не з його волі. 
Відмовляючи в задоволенні позову щодо зобов`язання Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради здійснити державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за позивачем, районний суд виходив з того, що ці вимоги є передчасними і проведення державної реєстрації на спірну квартиру за позивачем здійснюється на підставі відповідної заяви заявника за наслідками набрання законної сили рішенням суду.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, мотивовану тим, що вона є добросовісним набувачем спірної квартири; що вона понесла та продовжує нести особистий надмірний тягар, що є порушенням вимог ст. 1 Протоколу №1 Конвенції; крім того, дії позивача та, наявні в матеріалах справи докази, які узгоджуються з текстом, нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_1 від 12 листопада 2015 року, свідчать про добровільний спосіб вибуття майна та наявність волі на передачу майна іншій особі, а також вважає, що позивачем не доведено, що спірна квартира є єдиним житлом боржника. 
Просила рішення суду в частині витребування у неї квартири та скасування запису приватного нотаріуса про державну реєстрацію її права власності на вищевказаний об`єкт нерухомості скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні вимог щодо витребування квартири АДРЕСА_1 , а також скасування запису №13289872 від 12 лютого 2016 року про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , проведену на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28281317 від 17 лютого 2016 року, прийнятого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павліченко Ганною Вікторівною - відмовити.
При цьому, зроблено посилання на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального і процесуального права.
Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 18 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2018 року в частині скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича №24004284 від 28 серпня 2015 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запис №10968192 від 28 серпня 2015 року про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» - скасовано і провадження в цій частині закрито. 
В частині скасування запису №13289872 від 12 лютого 2016 року про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , проведену на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28281317 від 17 лютого 2016 року, прийнятого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павліченко Ганною Вікторівною; витребування від ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 46,9 кв. м, житловою площею 32,9 кв. м - рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2018 року скасоване з ухваленням нового судового рішення.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Кей-Колект», ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича, Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради, за участю третіх осіб, які, не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ПАТ «УкрСиббанк», приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Павліченко Ганни Вікторівни, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про скасування запису №13289872 від 12 лютого 2016 року про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , проведену на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28281317 від 17 лютого 2016 року, прийнятого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павліченко Ганною Вікторівною; витребування від ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 46,9 кв. м, житловою площею 32,9 кв. м - відмовлено.
Постановою Верховного суду від 04 березня 2020 року постанову апеляційного суду Вінницької області від 18 травня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції у зв`язку з тим, що зі змісту позовної заяви вбачається, що позов спрямований на захист майнового права позивача і зазначена категорія справ відноситься до спорів щодо права на предмет застави, тобто про право цивільне, що свідчить про приватноправовий характер спірних відносин. Тобто, у цій справі спір виник у зв`язку з невиконанням/порушенням (недотриманням) певними учасниками справи своїх договірних зобов`язань і через реалізацію прав іпотекодержателя на предмет іпотеки - нерухоме майно. В основі цих правовідносин лежить спір про право на майно, що унеможливлює його вирішення за правилами адміністративного судочинства.
Відзиви на подану апеляційну скаргу не надходили.
Як видно з апеляційної скарги ОСОБА_2 , вона оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про витребування у неї квартири та скасування запису приватного нотаріуса про державну реєстрацію її права власності на вищевказаний об`єкт нерухомості і просить суд відмовити у задоволенні цих позовних вимог, вказуючи, що суд першої інстанції помилково вважає, що квартира з володіння ОСОБА_1 вибула поза його волею. 
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на те, що підстави позовних вимог про витребування у ОСОБА_2 квартири та скасування запису приватного нотаріуса про державну реєстрацію її права власності на вищевказаний об`єкт нерухомості грунтуються на нормах ст. ст. 321, 330, 388 ЦК України та доводах, що спірна квартира була відчужена у позивача відповідачем ТОВ «Кей-Колект» поза волею ОСОБА_1 , рішення суду першої інстанції має бути переглянуте у частині всіх задоволених позовних вимог. 
Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника апелянта - адвоката Путіліна Є.В., який підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, та представників позивача - адвокатів Хейніса О.Г. і Федик Ю.Ю., які вважають апеляційну скаргу безпідставною та просять її залишити без задоволення, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає через наступне. 
Згідно частин першої - п`ятої ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним правовим вимогам.
Так, задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з наступного.
24.07.2008 року   між  ОСОБА_1   та акціонерним комерційним  банком «УкрСиббанк»  було  укладено договір  іпотеки (з майновим поручителем),  відповідно  до   якого  ОСОБА_1   було  передано в іпотеку акціонерному  комерційному  банку «УкрСиббанк»    квартиру  за    адресою   АДРЕСА_1 ,  в  якості  забезпечення  зобов`язань  за  кредитними договорами № 11375315000 і № 11375325000 від 24  липня 2008 року,   укладеними  між  ОСОБА_3   та  акціонерним комерційним  банком «Укр Сиббанк». ( т.1 а\с12).
Квартира  перебувала у власності   позивача  на  підставі   рішення постійно діючого  третейського суду при Товарній біржі «Капітал» від 03 квітня 2007 , зареєстрованого  Комунальним підприємством «Вінницьке обласне об`єднане  бюро технічної  інвентаризації» 03  квітня 2007 року за  реєстровим номером 913 в  книзі № 37. ( т.1 а\с 24, 25).
Відповідно до Витягу з Державного реєстру іпотек у порядку доступу нотаріусів, номер Витягу 134560639 від 12.02.2016 року, майновим поручителем за зобов`язаннями боржника ОСОБА_3 вказаний саме ОСОБА_1 - власник предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 . ( т. 1 а\ с55 ).
Відповідно  до    договору   про  відступлення  права  вимоги  за  договором  іпотеки, укладеним  12.12.2011 року  між ПАТ «УкрСиббанк»  та  ТОВ «Кей-Колект» з огляду на укладення Договору  факторингу  № 1,    право    вимоги   за вказаним договором  іпотеки від 24.07.2008 р.,  укладеним  між  ОСОБА_1   та  АКІБ «УкрСиббанк»,  перейшло до  ТОВ  «Кей-Колект». ( т.1 а/ с134-155 ).
З  матеріалів   реєстраційної  справи на  квартиру  за   адресою АДРЕСА_1 ., витребуваної місцевим судом з Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради ( т.2 а\с173), слідує, що   28.08.2015 року ТОВ «Кей-Колект» звернувся до нотаріуса із заявою про реєстрацію права власності на предмет іпотеки та виключення іпотеки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, накладену відповідно до іпотечного договору, надавши при цьому договір іпотеки від 24.07.2008року, договір факторингу №1 від 12.12.2011р., договір відступлення права вимоги від 12.12.2011року, виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ТОВ «Кей-Колект», статут ТОВ «Кей-Колект».
28.08.2015 року право  власності   квартиру за   адресою  АДРЕСА_1 , було перереєстровано рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса  Михайловича, та внесено запис про право власності №10968192 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Як  підстава  виникнення  права  власності  на  вказану  квартиру  в  реєстрі зазначено  рішення про державну реєстрацію прав  та їх  обтяжень,  індексний номер 24004284 від 28.08.2015р.
З пояснень позивача ОСОБА_1   слідує, що у   січні 2016  р. ,  коли  він  був  на  роботі,  йому  подзвонили   сусіди і  повідомили, що в  його  квартирі  невідомі  особи   вибили  двері  та  міняють  замки.  Коли  він  приїхав додому,  невідомі  особи,  які   представились   йому  представниками  ТОВ « Кей-Колект» повідомили, що  право  власності на  його квартиру  зареєстровано  за  ТОВ «Кей-Колект»,  показали   на  телефоні   інформаційну  довідку № 42976558 від 28.08.2015 року,  яка   це  підтверджувала; сказали, що  в   квартирі  було  поміняно замки та  встановлено  сигналізацію. Ці особи надали  позивачу  декілька  годин, щоб  він в той  день  вивіз  з  квартири  свої  речі.   Позивач  був  змушений терміново  шукати   транспорт  та вночі вивозити  свої речі з  квартири.  
Зазначені обставини, нічим та ніким з учасників справи, не спростовані.
12.02.2016 року  було  укладено  договір  купівлі-продажу  квартири   за   адресою  АДРЕСА_1 .   між  ТОВ «Кей-Колект» та ОСОБА_2 .  Договір  посвідчено   приватним   нотаріусом  Вінницького міського  нотаріального  округу Павліченко  Г.В.. Відповідно  до  п. 2.1 Договору  купівлі продажу від 12.02.2016 р.,   продаж  квартири  здійснено  за  623616,00 грн. ( т.2 а\с 5). 
Приватним  нотаріусом  Вінницького  міського  нотаріального  округу Павліченко Ганною Вікторівною  до Державного  реєстру  речових  прав  на  нерухоме  майно  та  їх обтяжень було внесено запис про право власності №13289372. Як  підстава внесення  запису вказано договір  купівлі-продажу № 278 від 12.02.2016р.( т.2 а/с 70).
За вказаних обставин, суд підставно послався на ст. 33  Закону України  «Про  іпотеку», де вказано, що у разі  невиконання  або  неналежного   виконання   боржником основного  зобов`язання  іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням  шляхом  звернення  стягнення  на предмет   іпотеки,   якщо   інше  не передбачено  законом.  Право іпотекодержателя  на  звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Звернення стягнення   на   предмет  іпотеки  здійснюється  на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно  з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. 
Статтею 36  Закону України «Про  іпотеку»  передбачено, що сторони іпотечного договору  можуть  вирішити  питання   про звернення   стягнення   на  предмет  іпотеки шляхом  позасудового врегулювання   на   підставі   договору.  Позасудове  врегулювання
здійснюється   згідно   із  застереженням  про  задоволення  вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим   договором  між  іпотекодавцем  і іпотекодержателем  про задоволення  вимог  іпотекодержателя,  що  підлягає  нотаріальному посвідченню,  який  може  бути  укладений  одночасно  з  іпотечним договором  або  в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду  про  звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про  задоволення  вимог іпотекодержателя,  яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий  спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.  Визначений договором  спосіб  задоволення вимог іпотекодержателя  не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи  звернення  стягнення  на  предмет іпотеки. 
Відповідно  до  ст. 37 Закону  України  «Про  іпотеку» іпотекодержатель   може задовольнити  забезпечену  іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою  для  реєстрації  права  власності  іпотекодержателя  на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог  іпотекодержателя  або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на  предмет  іпотеки  в  рахунок виконання основного зобов`язання. 
Статтею  35 Закону  України «Про  іпотеку»  передбачено, що у разі   порушення основного   зобов`язання   та/або   умов  іпотечного  договору  іпотекодержатель  надсилає іпотекодавцю  та боржнику,  якщо він є відмінним від іпотекодавця,  письмову вимогу про усунення  порушення.  В  цьому документі зазначається стислий зміст  порушених  зобов`язань,  вимога  про  виконання  порушеного зобов`язання  у  не  менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається  без  задоволення,  іпотекодержатель  вправі  прийняти рішення   про   звернення  стягнення  на  предмет  іпотеки  шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Розділ 5 Договору іпотеки від  24.04.2008 року містить застереження про можливість  задоволення  вимог Іпотекодержателя за рахунок предмету іпотеки у позасудовому порядку.
Так, у п. 5. 1. Договору вказано, що   сторони  досягли згоди  про  можливість  звернення  стягнення  на  предмет  іпотеки шляхом  позасудового врегулювання. 
У п.5.2 Договору вказано, що позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: 
п.5.2.1. передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому ЗУ «Про іпотеку»;   
п.5.2.2. отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом  України «Про іпотеку». Позасудове  врегулювання  може   бути застосовано  Сторонами в  будь-який  момент  звернення  стягнення  на  предмет  іпотеки,  але в будь-якому разі лише до  моменту набрання законної  сили рішенням  суду  про  звернення  стягнення на  предмет іпотеки.
Як  вбачається  із  зазначених  умов,  сторони за   Договором   іпотеки  від  24.07.2008 року дійшли згоди, що право на продаж заставленого майна виникає виключно на підставі окремого договору.
Сторона позивача та представник відповідача ТОВ «Кей-Колект» у судовому засіданні підтвердили, що    окремий договір   про  передачу  права  власності  на предмет  іпотеки Іпотекодержателю   між ТОВ «Кей-Колект» та ОСОБА_1 не укладався; відсутній він і у матеріалах справи.
З огляду на викладене, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що ТОВ "Кей-Колект" порушено вимоги договору іпотеки в частині звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. 
За таких обставин, у  ТОВ «Кей-Колект» дійсно   були відсутні  підстави  для    звернення до нотаріуса (державного реєстратора) із заявою про перереєстрацію  права   власності  на  спірну  квартиру   за  ТОВ «Кей-Колект», а у  приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна  Б.М. були відсутні правові підстави для прийняття рішення №24004284  від 28.08.2015 року про реєстрацію  права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект».
Крім того, дійсно станом  на   28.08.2015 р.,  ч. 9  ст. 15 Закону  України  "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", абзацом 7 п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868  було  передбачено,  що   державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію. 
З матеріалів справи видно, що приватний нотаріус Київського міського  нотаріального  округу  Суперфін  Борис  Михайлович нотаріальних  дій  щодо    квартири  за  адресою  АДРЕСА_1   не  проводив,  отже не   мав права   приймати рішення про державну реєстрацію прав  та їх  обтяжень,  індексний номер 24004284 від 28.08.2015р. про реєстрацію  права  власності  за  ТОВ «Кей-Колект». 
Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні враховано і вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року, яким заборонено протягом його дії стягнення нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки відповідно до ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті та  за  умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці та за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
       Загальна  площа  квартири за   адресою АДРЕСА_1 яка  була  предметом  іпотеки становить  46,9  кв.м. ( т.1 а\с 25). 
Як  вбачається  із    інформаційної  довідки з Державного  реєстру речових прав на  нерухоме  майно та  Реєстру прав  власності  на нерухоме  майно,  Державного  реєстру  Іпотек, Єдиного  реєстру заборон відчуження  об`єктів нерухомого  майна щодо об`єктів нерухомого  майна від 29.09.2017 року   № 98420728 іншого житла у  власності  позивача   немає,  він  постійно проживав  у  вказаній  квартирі.
Крім  того,  як  встановлено  під  час розгляду  справи,  в  матеріалах  реєстраційної справи  на  квартиру  за   адресою  АДРЕСА_1 ,   яку     судом першої інстанції було  витребувано  у  департаменті адміністративних  послуг  Вінницької  міської  ради,   міститься   опис  поштового  вкладення від 31.09.2015 р., відповідно  до  якого  реєстраційній службі Вінницького міського  управління юстиції було надіслано   документи,  на  підставі  яких  приватний  нотаріус Київського  міського нотаріального  округу Суперфін Борис  Михайлович     прийняв  рішення про реєстрацію права  власності    на  спірну   квартиру.  
Серед  надісланих  документів  відсутні  докази  того, що ТОВ «Кей-Колект»  відповідно  до  вимог  ст. 35  Закону  України  «Про  іпотеку»  надсилав позивачу письмову вимогу про  усунення  порушення  основного  зобов`язання.  
Згідно з частиною першою  ст. 35 Закону  України  «Про  іпотеку»  у  разі   порушення основного   зобов`язання   та/або   умов іпотечного  договору  іпотекодержатель  надсилає іпотекодавцю  та  боржнику,  якщо він є відмінним від іпотекодавця,  письмову вимогу про усунення  порушення.  В  цьому документі зазначається стислий зміст  порушених  зобов`язань, вимога  про  виконання  порушеного зобов`язання  у  не  менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї  вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається  без  задоволення,  іпотекодержатель  вправі  прийняти рішення   про   звернення  стягнення  на  предмет іпотеки  шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Частиною другою статті 9 Закону № 1952-IV визначено, що державний реєстратор, серед іншого, приймає  рішення  про  державну  реєстрацію  прав  та  їх обтяжень,  про  відмову  в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; відкриває і  закриває  розділи  Державного  реєстру  прав, вносить до них відповідні записи; веде реєстраційні справи щодо об`єктів нерухомого майна; присвоює  реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації; видає свідоцтво про право власності на  нерухоме  майно  у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом; у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень.
Документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим     цим законом  та  іншими  нормативно - правовими  актами (частина  третя  статті  17 Закону  №1952-IV). 
Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав, як і порядок проведення такої реєстрації встановлює Кабінет Міністрів України (частина друга статті 15 Закону № 1952-IV).
Так, відповідно до пункту 57 Порядку  державної  реєстрації  речових  прав  на  нерухоме  майно та  їх обтяжень,  затвердженого  постановою  КМУ від 25. 12.2015 р. № 1127 (  в  редакції,  яка  була  чинна  на час  перереєстрації  права  власності),  для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі.  
 В  матеріалах   реєстраційної  справи     на  квартиру  відсутні  документи,  які підтверджували  б надсилання   ТОВ  «Кей-Колект»   приватному нотаріусу  Суперфіну Борису  Михайловичу   доказів  направлення позивачу письмової вимоги про усунення порушень основного  зобов`язання,  відповідач  ТОВ «Кей-Колект»  доказів надсилання  вимоги про усунення порушень  основного  зобов`язання  боржнику  за  кредитним  договором  ОСОБА_3   та   майновому  поручителю  ОСОБА_1 . Не надано відповідачем ТОВ «Кей Колект» таких доказів і суду. 
Відповідно  до  правової  позиції  Верховного  суду  України,   наведеної   у  постанові  від 11.04.2017 р. по  справі 822/864/15,  у   випадку  проведення  державним реєстратором  державної  реєстрації права власності  за  відсутності  документів, які    необхідно  надати  для  державної  реєстрації  і  які  передбачені  Порядком  державної  реєстрації  речових  прав  на  нерухоме  майно та  їх обтяжень,  є протиправним.
Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
У відповідності до вимог ст. ст. 330, 388 ЦК України право власності на майно, яке було відчужено поза волею власника не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.
Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.
Згідно зі ст. 330 ЦК України  якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
Ч.1 ст. 388 ЦПК України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1)  було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2)  було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Пунктом 26 Постанови Пленуму ВССУ N 5 від 07.02.2014 р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" визначено, що відповідно до положень ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісний набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. Недійсність правочину, на виконання якого передано майно, сама по собі не свідчить про його вибуття із володіння особи, яка передала це майно, не з її волі. При цьому суд має встановити, чи була воля власника на передачу права володіння іншій особі.
Відповідно до  правової  позиції  Верховного Суду  України, яка наведене у  постанові від 08.09.2013р.  по  справі № 6-95цс13 право особи, яка вважає себе власником майна, не підлягає захистові шляхом задоволення позову до чергового добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого ст. ст. 215, 216 ЦК України. Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.
Оскільки, право власності  на  спірну  квартиру  на  ТОВ «Кей-Колект» було  перереєстровано   з  порушенням умов договору   іпотеки   (з  майновим поручителем) від 24.07.2008 р., з порушенням   ст. ст.35,37 Закон України «Про  іпотеку», ст. 15  Закону  України  «Про  державну  реєстрацію речових  прав  на  нерухоме  майно»,   Закону  України  «Про  мораторій  на  стягнення  майна громадян України, наданого  як  забезпечення  кредитів в  іноземній  валюті»,  суд дійшов правильного висновку про те, що квартира вибула  із  власності   позивача  поза   його  волею,   а  отже  ТОВ  «Кей -Колект» не  мало  право   її відчужувати відповідачці ОСОБА_2 .
При цьому колегія суддів вважає, що місцевий суд підставно не взяв до уваги  доводів відповідачів  ТОВ  «Кей-Колект»  та  ОСОБА_2     про  те, що    спірна  квартира  вибула  із  власності  позивача  за  його  згодою,  так  як  він   в листопаді 2015  року  підписав  заяву,  адресовану  ТОВ «Кей-Колект»  про те , що   він  у випадку  невиконання  зобов`язання  ОСОБА_3   у  строк  до  12  грудня  2015  року зобов`язується звільнити  вищевказану  квартиру  від  особистих  речей  та  виселитися,  підпис на якій   засвідчено  приватним  нотаріусом  Вінницького  міського  нотаріального   округу Яровою Я.М. з огляду на те, що   вказану заяву   позивачем  підписано  12 листопада  2015 р., а ТОВ  «Кей-Колект» прав  власності  на  спірну  квартиру  було  переоформлено  28.08.2015 року. Крім того, заява не замінює передбаченого Договором іпотеки (п.п.5.2.1., 5.2.2.) окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у позасудовому порядку. 
Укладення  між позивачем  та  відповідачем  договору купівлі - продажу  меблів  після   придбання  квартири  відповідачем ТОВ «Кей-Колект» теж не  свідчить  про  те, що 28.08.2015 року  квартира   вибула   з  власності   позивача   за  його  згодою.
З огляду на вказане та норму ч. 1 ст.388 ЦК України, висновок суду про те, що позивач  має  право витребувати   квартиру  за   адресою АДРЕСА_1 у добросовісного набувача - ОСОБА_2 , теж правомірний 
Отже, рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і доводи апеляційної скарги його не спростовують, лише зводяться до переоцінки доказів на користь апелянта з зазначенням обставин, які судом першої інстанції були досліджені з наданням відповідної оцінки, тому, в силу норм ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін. 
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча суддя: В.С. Марчук 

Судді: О.Ю. Береговий 

В.В. Сопрун