П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
 25 серпня 2020 року                                                                                   м. Київ
 
Справа № 22-9883                                         Головуючий у1-й інстанції - Катющенко В. П.
Унікальний № 755/14265/19                                                             Доповідач - Пікуль А. А.
 
Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:
 
                    головуючого                                       Пікуль А. А.
                    суддів                                                  Гаращенка Д. Р.
                                                                                 Невідомої Т. О.
                    
розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», адвоката Крилової Олени Леонідівни,  на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 травня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
у с т а н о в и л а:
 
У вересні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» пред`явив в суд позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 99 663 грн 72 коп., за кредитним договором № б/н від 21 жовтня 2015 року та судові витрати у розмірі 1 921 грн (а.с.1-3).
Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк»з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 21 жовтня 2015 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 25 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах кредитного ліміту. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач, станом на 15 серпня 2019 року має заборгованість у розмірі 99 663 грн 72 коп., з яких: 38 813 грн 02 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 25 425 грн 04 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 29 353 грн 58 коп. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 850 грн - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина), 4 722 грн 08 коп. - штраф (процентна складова).
          Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 07 травня 2020 року в позові АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено у зв`язку з недоведеністю позовних вимог. 
 
Не погодившись з рішенням суду, представник АТ КБ «ПриватБанк», адвокат Крилова О. Л.,  подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити у повному обсязі (а.с.59-68).
Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у визначений судом строк не подав. Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги отримані відповідачем через уповноважену особу 16 липня 2020 року (а.с.98).  
 
За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга представника АТ КБ «ПриватБанк», адвоката Крилової О. Л., на заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 27 квітня 2020 року розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
 
Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.
При розгляді справи районним судом були встановлені наступні обставини.
На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав: копію Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 21 жовтня 2015 року, підписаної відповідачем; Витяг з Тирифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/; розрахунок заборгованості за договором № б/н від 21 жовтня 2015 року станом на 15 серпня 2019 року (а.с.6-8).
Відповідно до п. 2.1.1. Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, які долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, вказані умови використання кредитних карт ПАТ КБ Приватбанку, Пам`ятка клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт (Тарифи), а також Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, встановлюють правила випуску, обслуговування і використання кредитних карт Банку. Дані Умови регулюють відносини між банком і  клієнтом по випуску і обслуговуванню карт. Банк випускає клієнту картку на основі заяви, належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Випуск картки і відкриття рахунку картки здійснюється у випадку прийняття банком позитивного рішення щодо можливості випуску клієнту картки. Клієнт зобов`язується виконувати правила випуску, обслуговування і використання карт банку і за наявності додаткових карт забезпечити виконання правил утримувачами додаткових карт.
Згідно п. 2.1.1.2. вищевказаного Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору являється дата отримання картки, вказана у заяві.
Відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» районний суд виходив із того, що позивачем на обґрунтування своїх позовних вимог не надано підписаних відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, довідки про умови кредитування, доказів того, що відповідна Картка передбачена умовами Заяви, була видана відповідачу, як і не надано суду відомостей, що підтверджують тип та строк дії Картки, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку. При цьому, матеріали справи також не містять відомостей, що підтверджують факт наявності заборгованості відповідача за кредитним договором, враховуючи що згідно анкети-заяви, розмір бажаного кредитного ліміту взагалі не визначено, а відповідно до позовної заяви позивачем зазначено про отримання відповідачем кредиту у розмірі 25 000 грн.
Також позивачем не надано суду доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, та з якого суд мав би встановити який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником, а доданий до матеріалів Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містить відомостей про тип картки, яка була надана відповідачу, відомостей про отримання вказаних документів з боку позичальника, ознайомлення останньої з обраним Тарифом кредитування.
У наданій позивачем копії Анкети-заяви не вказано, який саме вид картки бажає оформити відповідач, не відображено бажаного кредитного ліміту за платіжною карткою, а також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а також відсутні відомості про розмір процентної ставки та порядок її нарахування.
 
При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги апеляційний суд  виходить з наступного.
          За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
 
Звертаючись до суду з даним позовом, АТ КБ «Приватбанк» посилався на те, що відповідно до укладеного з відповідачем договору б/н від 21 жовтня 2015 року ОСОБА_1   отримав кредит у розмірі 25 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
На підтвердження умов договору банк надав суду копію анкети-заяви ОСОБА_1 від 21 жовтня 2015 року про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.8).
Питання щодо обставин, які підлягають доказуванню, та достатності наданих суду доказів вирішується судом в ході підготовки справи до розгляду. Районний суд в порушення вимог процесуального закону указаних питань не вирішував. 
Тому під час апеляційного розгляду в порядку, визначеному ст. 367 ЦПК України, судом досліджено у якості нових доказів: 1) виписку про рух коштів за період з листопада 2015 року по 31 травня 2020 року (а.с.69-75); 2) довідку АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування (а.с.76); 3) довідку про надання ОСОБА_1 кредитних карт  (а.с.77).
При вирішенні справи районний суд також не звернув уваги на відомості письмових доказів, зокрема, анкети-заяви від 21 жовтня 2015 року (а.с.8), в ході їх оцінки та дійшов помилкового висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк».
Ураховуючи наведене, при вирішенні питання існування між сторонами договірних правовідносин у сфері кредитування до даних правовідносин слід застосовувати положення ст. 634 ЦК України. 
З огляду на конкретний зміст даного договору приєднання та дату його укладення - жовтень 2015 року, апеляційний суд доходить висновку про те, що до даних правовідносин не можуть бути застосовані висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі за позовом  ПАТ «КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа № 342/180/17), які стосуються правовідносин, що виникли у 2011 році.
 
Згідно з відомостями довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 ,  між Банком та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір № б/н, з 19 квітня 2018 року кредитний ліміт було збільшено до 25 000 грн, а з 20 березня 2019 року було зниження кредитного ліміту до 0,00 грн (а.с.76).
Згідно з відомостями довідки АТ КБ «ПриватБанк» про надання кредитних карток ОСОБА_1  було надано наступні кредитні картки:
№ НОМЕР_1 від 15 лютого 2015 року строком дії до лютого 2019 року;
№ НОМЕР_2 від 08 грудня 2017 року строком дії до травня 2021 року;
№ НОМЕР_3 від 23 жовтня 2018 року строком дії до вересня 2022 року (а.с.77).
Згідно з відомостями виписки про рух коштів за період  з листопада  2015 року до 31 травня 2020 року, ОСОБА_1 користувався кредитними коштами та поповнював кредитні картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3   (а.с.69-75).
На підтвердження своїх вимог щодо стягнення заборгованості АТ КБ «Приват Банк» було надано розрахунок заборгованості ОСОБА_1  за кредитним договором № б/н від 21 жовтня 2015 року станом на 15 серпня 2019 року, відповідно до якого заборгованість відповідача за кредитом складає  99 663 грн 72 коп.
Розрахунок заборгованості є чітким, повним та розгорнутим по окремим категоріям. Відомості указаного розрахунку узгоджуються з відомостями виписки по рахунку ОСОБА_1   за період  01 січня 2015 року до 31 травня 2020 року (а.с.69-75).  Даних на його спростування матеріали справи не містять. 
Разом з тим, як убачається з наданого розрахунку, Банк просив стягнути з боржника заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання та заборгованість за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. Тобто має місце подвійне нарахування пені за несвоєчасність сплати боргу.
У ст. 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Нараховуючи божнику пеню за прострочене зобов`язання та пеню за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, Банк не недотримався положень, закріплених у Конституції України  щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
З огляду на таке, правові підстави для стягнення пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. у розмірі 850 грн. відсутні.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.
Ураховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості у загальному розмірі 98 271 грн 22 коп., з яких: 38 813 грн 02 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 25 425 грн 04 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 29 353 грн 58 коп. - пеня за прострочене зобов`язання; штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина), 4 679 грн 58 коп. - штраф (процентна складова - 5% від 93 591 грн. 64 коп. (38813,02 + 25425,04 + 29353,58)).
 
За правилами ч. 1 ст. 376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
 
Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку щодо наявності правових підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення районного суду з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.
При ухваленні нового рішення про задоволення позову відповідно до положень ч. 13 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь  АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 4 802 грн 50 коп. на відшкодування судових витрат позивача по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги за мінімальною ставкою (1 921 + 2 881,50; а.с.34, 84).
 
Керуючись ст. ст. 367-368, 374-376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-
 
П О С Т А Н О В И Л А :
 
Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», адвоката Крилової Олени Леонідівни, задовольнити. 
 
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 травня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.
 
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ) на користь  Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д)  в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № б/н від 21 жовтня 2015 року 98 271 (дев`яносто вісім тисяч двісті сімдесят одну) грн 22 коп., з яких: 38 813 (тридцять вісім тисяч вісімсот тринадцять) грн 02 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 25 425 (двадцять п`ять тисяч чотириста двадцять п`ять) грн 04 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 29 353 (двадцять дев`ять тисяч триста п`ятдесят три) грн 58 коп. - пеня за прострочене зобов`язання; штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 (п`ятсот) грн - штраф (фіксована частина), 4 679 (чотири тисячі шістсот сімдесят дев`ять)  грн 58 коп. - штраф (процентна складова) та 4 802 (чотири тисячі вісімсот дві)  грн. 50 коп. на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору, а всього: 103 073 (сто три тисячі сімдесят три)  грн 72 коп.
 
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.  

Головуючий                                                                      А. А. Пікуль
 
Судді                                                                                 Д. Р. Гаращенко
 
Т. О. Невідома